att ban snart derefter iemnade staden 

 och fortsatte sin resa till Harderwyk, 

 der iian d. 27 Juli 1735 promoverades. 

 Andamaiet med, hans resa var nu 

 vcmrtet, men det oaktadt beslot ban 

 att aimu nagon tid qvarstadaa a Hol- 

 land. Han hade flera orsaker dertill. 

 Holland var da en af de rikaste och 

 rnest blomstrande stater i Europa. 

 I iiederlandska haranarne lago alia 

 uationers skepp, och fran Ostindien, 

 Westindien, Japan samt fran de afri- 

 kaoska besittningarne, anlande dagligen 

 fartyg, fran den tunga tremastaren till 

 den snallseglande briggen, lastade med 

 de tropiska laudernas produkter, hvilka 

 upplades i Antverpens, Amsterdams och 

 iiotterdams stora depoter, for att der- 

 ifiran forsaudas till det ofriga Europa. 

 DC dyrbara kryddor, som den tideii 

 blott forekommo pa de rikas och for- 

 namas bord: kanel, vanilj, satfran, 

 mttskottblomma, ingefara, peppar, och 

 andra kryddor, hvilka understundotn 

 uppvagdes med guld, voro i tusentals 

 sackar och kistor upplagde i kopmau- 

 nens magasiner och buro vittne om 

 deras rikedom. Deuna utveckling af 

 iaiideln och sjofarten hade i Neder- 

 landerna frambragt ett valstand, som 

 anna moter den resandes oga. For- 

 fettareq, som ar 1854 genomreste Hol- 

 land, bjef derom ofvertygad. Detta 

 lands inbyggare. hafva egentligen erof"- 

 rat det fran hafv,et, mot hyars anfali 

 det annu i dag maste forsvara sig me- 

 4elst dammar och fordamningar. Dess 

 af grona strander iufattade kanaler, pa 

 hvilka talrika brokigt malade fartyg, 

 sakallade treck-schuyten, fara fram och 

 tillbaka, dess vidstrackta, grasrika an- 

 :gar, med de betande vackra boskaps- 

 hjordarne, de runda, af rod tegelsten 

 byggda vaderqvarnarne, hvilka ligga 

 ofverallt kringgpridda i landet, att icke 

 tala om de vanliga byarne med deras 

 ;grona, hvita, roda, bla och gula hus, 

 allt detta gifver landet utseende af en 

 park, i hvilken den rike egaren forenat 

 allt ett vackert landskaps behag. Detta 

 valstand, denna lifliga handel och den 

 genom sjofarten tillvagabragta forbindel- 

 :sen med aflagsna lander bidrog mycket till 

 wtveckling af vetenskaperna, isynnerhet 



naturvetenskaperna saint biamdi dessa 

 sarskildt botaniken. Med skeppen er- 

 hollo de rika mynheers en mangd tro- 

 piska vaxter, hvarmed de.prydde sina 

 gods, och de hollandska universiteternas 

 botaniska tradgardar fin go pa samma 

 vag dessa rika skatter af vaxter, som 

 gaf dem europeisk ryktbarhet. De rika 

 kopmannen skydde inga kostnader for 

 att gora sina tradgardar fullstilndiga. 

 Den nationella passionen for tullpaner 

 gick an da derhan att en enda tullpan- 

 blomsterlok nagongang' kunde betalas 

 med 1000 dukater och derofver; en- 

 skilda personer . anvande understundom 

 ofver hundra tusen gulden pa sina trad- 

 gardar. For Linne. som har fann sa 

 rikt amne till studium, var detta land 

 en verklig skatt. Liksom Peter den 

 store kallade Holland det land der hau 

 gjort sina sista studier och ansag $aar- 

 dam som en hogskola, der han arbetat 

 meid timmermansyxan, likasa var afven 

 Holland for Linne den skola, der han 

 fullandade siua studier. 



Af en lycklig handelse, sainmantraf- 

 fade han med Boerhave, det 18:de ar- 

 hundradets beromde lakare. Den unge 

 naturforskaren meddelade den ryktbare, 

 redan 68-arige lakaren sitt nyss ut- 

 tankte system ofver vaxternas indelning, 

 och Boerhave blef genom detta snill- 

 rika arbcte sa pjitr^esserad for Lirtne, 

 att hau bad hpnom om ett besok. 

 Boerhave bodde da i Leyden, der han 

 var larare vid universitetet. -Linne korn 

 och Boerhave forde honom ned i sin 

 tradgard. der han visade honom en 

 mangd exotiska vaxter, kanske for att 

 ofvertyga sig om den unge mannens 

 kunskap. Men snart miirkte han att 

 svenskens kannedom i botaniken vida 

 ofvertraffade hans egen. och fattad af 

 beundran bad han Linne qvarstanna i 

 Holland, der han sakert skulle gora 

 sin lycka. Vid afskedet gaf han honom 

 ett rekommendationsbref till professor 

 Burmann i Amsterdam, som mottog 

 honom pa det vanskaplighste. Sa fo'r- 

 flot vintern och Linn beredde sig nu 

 pa allvar stt atervanda till fadernes- 

 landet, men fick en inbjudning af Am- 

 sterdams borgmastare, dokter Georg 

 Clifford, att besoka honom pa hans landt- 



