53 



Man kan icke saga, att ban foredrar 

 sodern framfor norden eller ostern fi am- 

 for vestern. Det ar honom godt att 

 vara ofverallt der icka menn:'skan sto- 

 rer honom. 



Hans favoritstallen aro alltid for- 

 traft'ligt valda. Han bebor ett stort 

 jagtomrade, och satter isynnerhet varde 

 pa dess produkters mangfald. Trakter, 

 der skog och fait, angar och vatten 

 omvaxla, aro bans mest omtyckta vi- 

 stelseorter, emedan han bar finner mesta 

 foda. Hafskusten eller ett berg i soder 

 ersatta fullkomligt for honom slattlan- 

 det; man ser hondm till och med icke 

 alltid ensam pa sadana stallen, sasom 

 pa de sistnamnda, utan understundom 

 i flockar: sa raknades en gang pa Si- 

 erra-Nevada i Spanien en flock, som 

 bestod af oinkring femtjo. 



Pa sadana for honom passande bo- 

 ningsorter gor sig korpen snai t bemarkt. 

 Den stora, stati'ga fageln observeras 

 latt och pa langt hall hores bans starka 

 rost, som vanligen ljuder kraach, kraach, 

 siillan krach, men vid stor munterhet 

 kloog, kloog. Kannaren urskiljer ho- 

 nom latt pa bans adla stolta hallning 

 fran alia ofriga krakfaglar; under bans 

 vackra, prydliga och viga flygt genom 

 de langspetsiga vingarne och den starkt 

 afrundade skjerten; da ban sitter, ge- 

 nom bans storlek, som ofvertraffar kra- 

 kaus betydligt. Dessutom igenkanner 

 man honom med sakerhet genom den 

 vorduad, som bans stams medlemmar 

 sa val som andra fagelslagten visa 

 honom. 



I morgongryningen borjar han genom- 

 strofva sitt jagtomrade. Detta gor han 

 ensam blott da honan ligger pa agg 

 eller ungar, men eljest alltid atfoljd af 

 henne; afvensom af ungarne, sa lange 

 dessa aro sma och oerfarna. Han lem- 

 nar forsigtigt sin sofplats och hojer sig 

 snart i luften, alltid utom skotthall. 

 Har flyger ban majestatiskt, och da 

 han spauar efter rof svafvar han ofta 

 stora strackor, utan att gora ett ving- 

 slag, kanske da och da upp- och ned- 

 stigande i vackra skrufformiga kretsar. 

 Vid hastigare flygt rb'r han vingarne 

 raskt; vid promenadflygt roar han sig 

 understundom i luften, med gymnastiska 



kullerbyttor och n^dstortar flera famnar, 

 for att med en ny omkullring ater bo'ja 

 sig; men i allmanhet glommer ban icke 

 den honom egna vardigheten. Narhan 

 svafvar o'f'ver berg, narmar han sig 

 gerna marken; men ofver dalarne flyger 

 han nastan alltid i jemnhojd med de 

 dem omslutande bergen. Dervid und- 

 faller likval indenting bans skarpa oga 

 med hvilket han genomforskar dalarna, 

 lika val som hojderna. Om han funnit 

 en atel narmar han sig alltid med storsta 

 forsigtighet. Ett as omkretsas flera 

 ganger allt liigre och lagre, innan ban 

 beslutar sig till att nalkas marken. 

 Har gar han med verkligen kunglig 

 vardighet, samt bailer dervid kroppen 

 uppratt och nickar betiinksamt med huf- 

 vudet, Till och med sedan han fram- 

 kommit till lackerheten stadnar han 

 och liksom profvar dess varde. Sedan 

 ser han sig misstroget omkring och 

 tager sig en bit, men tittar genast anyo 

 uppat och lyssnar at alia hall. Sa af- 

 bryter han oupphorligt sina maltider. 

 Niir han blifvit matt, borjar en behag- 

 lig, men derfore icke sorglos hvila. 

 Han putsar nagot litet sina fjadrar, 

 sedan han forut rengjort nabben, och 

 promenerar stolt af och an. Vid rin- 

 gaste tecken till fara tager han tva 

 ansatser och svingar sig upp i luften. 



Under egentlig jagt ar han dristigare. 

 Han stortar sig pa sma foglar och da 

 medelstora daggdjur aro nagorlunda ut- 

 mattade, angriper han dem med sin 

 skarpa uabb sa att baren flyga omkring. 

 Da bans offer fo'rsoker fly, motar han 

 det genotn att angripa dess hufvud, 

 hvarigenom den forfoljde tvingas att 

 vanda om. Pa detta satt ansatter han 

 till och med temligen starka djur och 

 plagar dem bokstafligen till dods. Han 

 hackar upp fiskar genom isen och fan- 

 gar dem lefvande om de rakat in pa 

 grundt vatten; kraldjur forfoljer han 

 springande och dodar dem medelst hugg 

 af sin nabb pa hufvudet; snackor och 

 musslor krossar hau genom att lata dem 

 falla mot klippor. 



Under liggtid,en och da ungarne aro 

 halfvuxna raangdubblas bans stroftag, 

 emedan ungarne behofva mycken foda, 

 och begge foraldrarne maste aibeta for 



