min fars rost och eftersade dem safor- 

 villaude likt, att flera personer koramo 

 in i huset "for att besoka herr pastoru, 

 som de hort tala. I borjan larde sig 

 korpen blott ordet Jakob, men seder- 

 raera eftersade ban afven de tillsagelser, 

 som han vanligen fick, och ropade: Ja- 

 cob, kom hit, na, kom da Jacob! Har- 

 efter inlarde han sig att saga Rudolf, 

 och ropade till den som hade detta 

 nanm sa ofta han sag honoin, att han 

 skulle kornma in. Hans fb'rsta varda- 

 rinna var en piga vid namn Vilhelmina, 

 och hon helsade honom om morgnarne 

 med ett ngod morgon Jakob !n da hon 

 gaf honom inat. Han larde sig dessa 

 ord, men sedermera afven atskilliga 

 andra, till Vilhelininas stora fortret, icke 

 blott utantill utan anvande dem afven 

 praktiskt, t. ex. da han ropade : "Maria, 

 stig upp, vakna da!- En annan piga 

 hette Kristina: detta svara namn for- 

 orsakade honom i borjan mycken nib'da 

 att uttala; likval gaf han sig ingen ro 

 innan han lart sig det och kunde vacka 

 afven henne. Ingen brydde sig om att 

 lara honom tala: han larde sig sjelf 

 allt ocli var outtrottlig till dess tram- 

 gang kronte hans anstrangningar. Han 

 icke blott talade, utan efterapade af- 

 ven gardshundens skallande och mor- 



s 



rande, du/vornas^ kuttrande, honsens- 

 kackland.e och barnens, skratt. 



Pa garden agerade han som envai- 

 dig herrskare. Hons och gass drefvos 

 i skock framfor honom; afven anfoll 

 han hunden, som ofta retad.es af ho- 

 nom; denna dolde val icke sin harm 

 ofver fogelns oforskamdhet, men gjorde 

 honom likval ir.gen skada. For att 

 fordrifva tiden retades korpen med den 

 ofriga boskapen, eller ock lekte han 

 med atskilliga stnasaker, som han un- 

 derstundom gomde. liksom afven alltid 

 den qvarblima maten. Med gardstup- 

 pen slogs handngtigt: honsen jagade han 

 fran deras mat: till och med gassen 

 och ankorna maste vika for honom. 



En annan korp, som min far egde. 

 angrep till och med sma barn, samt 

 dodade och fortarde hons. Denna korp 

 blef man ncidsakad att doda. 



Forfattaren Lenz hade en korp som 

 anfoll alia frammande och stundom bet 

 dem. Da husets matmoder hotande 



ropade till honom: Du, du, akta digl 

 larde han snart dessa ord och ropade 

 dem till sin motstaudare, Denna fagel 

 lemnade garden endast da de derstades 

 vistande ankorna ville ut och prome- 

 nera, da han skyndsamt dref dem 

 hem igen. 



Engelsmannen Hall berattar om en 

 korp, som lefde i ett vardshus; den 

 var inlard att ropa eller drifva fram 

 honsen nar de skulle matas. En dag 

 hauitade han ur handkammaren alia 

 silfverskedarne och lade en sadan fram- 

 for hvarje hona samt skotte for ofrigt 

 vardskapet bland sina bordsgrannar. 



Denna anekdot erinrar om en annan, 

 nagot naturligare, som Nauman berattar: 

 "En gosse hade tagit en korpunge ur 

 boet och uppfodt honom. Efter om- 

 kring tio dagar, da korpen kunde ata 

 sjelf, fick gossen afven ett par vackra 

 krakor, hvilka han fodde med kott. 

 Krakorna rnottogo da under mycket 

 skrik sin mat ur sin vardares bander. 

 Detta tycktes gripa den unga korpens 

 kansla, o'ch had: ofvertog sjelf varda- 

 rens bestyr med matningen. Sasnart 

 krakorna ville hafva foda, framracktes 

 den af korpen. . Gossen behofde sedan 

 blott anskaffa den; matningen besorjdes 

 af den unge korpen, och han trottnade 

 icke dei vid, till och med da han efter- 

 hand fick ,nya kraktftigar att mata. 



Afven gamla kerpar fa untlerstun- 

 dom en sadan lust att hafva fosterbarn; 

 dock blifva dessa icke siillan i all van- 

 sk.ap kiinbart plagade. Naturforskaren 

 PretruwsTcy i Galizien egde en korp, 

 som sjelf valde sitt sallskap. Man 

 hade engang gifvit henom till sallskap 

 en fangad skata. Sallskapet maste hafva 

 behagat honom; ty redan foljande vin- 

 ter da andra skator infunno sig i nar- 

 heteu af hans bur, borjade han jaga 

 dem, sa snart han utsliipptes. Sedan- 

 dess fangade han en skata, sa Ofta han 

 fanu tiden lang; han holl da denna 

 mot marken och s4crek sa lange, till 

 dess hans vardare kom for att taga 

 henne. Men denne vagade icke slappa 

 henne los utan maste satta henne i 

 buren: om han underlat detta sa fan- 

 gade korpen nya skator anda till dess 

 han fick sin vilja fram. 



