63 



fanns oformald, sa snart ban hurmit 

 till tio ars alder. Snart maste de re- 

 sande tiinka pa att fortjena nagot till 

 HfS-nppehalle, ty att bara ga och svalta 

 blef i langden hardt, ehuru nitet for 

 prinsessans lycka gat' dem sjudubbla 

 krafter, och den lilla Ambrosia sjelf 

 redan var sa snail att lion nojde sig 

 med en bit brod, att tugga till de ly- 

 sande forhoppningar, som det nu lyckats 

 hennes ledare att ingifva henne. I en 

 stad, dit de anlande da noden var som 

 storst, tillbjod sig tuppen att tjenstgora 

 som brandvakt. Det kostade nog pa 

 hans stolta sjal. Men stadens inne- 

 vanare voro ett fredligt folk, som ville 

 sofva i ro om natterna. nSchlafen und 

 schlafen lassenn var deras grundsats, 

 de behollo derfore sin gainla brandvakt. 

 Katten tillbjod sig att ge lektioner i 

 sang, men stadens innevanare voro ocksa 

 ett muntert folk, som ville hora "0 du 

 mein lieber August" och dylika stycken, 

 och dem kunde katten ej sjunga. De 

 maste saledes ater vandra. Ga! ga! 

 skallade det oupphorligt, alldeles som 

 till Herr Sues vandrande jude. Ro- 

 rande var det att se hur katten och 

 tuppen da omsom buro den lilla prin- 

 sessan pa sina armar, nar hennes spada 

 fotter trottnade. Och till tack for alia 

 deras omsorger hade hon intet annat 

 att iakttaga, an att vaxa och bli vac- 

 ker. Och det gjorde hon, hon var ett 

 godt barn. Mangen gang var hungers- 

 noden sa stor att katten, sasom det 

 nagon gang handt i en strangt sparrad 

 fastning, var nb'dsakad att ata rattor, 

 och tuppen nodgades soka sina smulor 

 pa sopbacken. Men prinsessan sattes 

 i glasskap, och led sa ingen nod alls. 



En afton kommo de ater till gransen 

 af ett nytt konungarike. Ar konungen 

 har i riket formald? fragade katten som 

 vanligt. 



Nej, annu icke. 



Skont! Och hans alder? 



Tre och en half vecka. 



Den kungen var for liten for prin- 

 sessans och heunes guvernorers for- 

 dringar; de maste saledes vandra cannu 

 vidare. 



Men det riket, som den lille kungen 

 styrde., var ett alldeles ofantligt stort 



rike, men med sina ordentliga gransor 

 och berg och floder, allting riktigt gjordt 

 efter kartan, men sa stort, att om det 

 varit uppklistradt pa en riktig karta, 

 skulle man kunnat linda den tre hvarf 

 omkring jordklotet. Det riket styrde 

 den lille kungen med ara. 



Somliga riken voro nagot mindre. 

 Sa kommo de en dag, sedan de genom- 

 vandrat det stora riket, till ett staket, 

 som utgjorde gransen af ett nytt ko- 

 nungarike. och der en skildtvakt stod, 

 som nekade dem intrade. 



Ar konungen har i riket formald? 

 fragade katten, som vanligt. 



Ja GudbevarsJ och har stor familj. 

 Civillistan ar fern millioner croixader, 

 en myntsort sa stor, att de nastgran- 

 sande rikenas smamynt ej racker till 

 att vexla en enda. Krigsmakten ar 

 attahundratusen man. Afven har riket 

 en mangd collegier och domstolar. Ja 

 hofkalendern finns att tillga har inne 

 i postkuren. Krigsmakten ar dels till 

 hast och dels till fots, de civila embets- 

 mannerna alia till stols. Dessutom har 

 riket en hogskoJa och tre mindre sko- 

 lor, med larare och larjungar i diverse 

 stallningar *). Vidare 



Men allt det der angar oss inte. 



Kan val vara, men den som star pa 

 post har har ordre att upprepa det for 

 alia framlingar, for att satta riket i 

 respekt hos utlanningen, men ingen 

 framling far vistas i riket. 



Men da hans majestat konungen 

 redan ar formald, sa 6'nska vi ej att 

 uppehalla ^ oss har. Vi anhalla blott 

 att fritt fa genomtaga. 



Jasa, det var en annan sak. Da 

 skall jag bara ropa at kamraten der- 

 borta vid andra gransen. Hor du Gla- 

 der! sliipp ut herrskapet pa den der 

 sidan ! 



Och sa kommo var-a resande lyckligt 

 igenom. 



*) Riket koinmer afven med aldraforsta att 

 fa en ansen]ig flotfa, men som det p& a]]a si- 

 dor ar kriugflutet af fast land, ar man tvun-- 

 gen att forst grafva hamnar att lagga flottani. 



(Forts. _ . 



