M 21. 



NYTT 



1860. 



LORMGS-IAGASIN, 



Utkommer minst 4 ganger i manaden. Prenumerationspris f&r hela argangen 3 R:dr K:mt 

 . eller 25 Ore i manaden. 



Jnden Melchisedech midair en 



stor fara, som Saladin beredt 



ho no m, genom en berattelse 



om trc ringar. 



af Boccaccio. 



Saladin, hvars tapperhet var sfi stor, 

 alt den ej allenast gjort horiom fran 

 ringa man till soldan af Babilonia, 

 utan afven forskaffat honorn manga seg- 

 rar ofver saracenska och christna ko- 

 nungar, hade i flera krig och genom 

 sin stora prakt forslosat hela sin skatt, 

 och da af en handelse behof ofverkom 

 honom af en god summa penningar, in- 

 sag han ej, hvarifraii han skulle kunna 

 fa dem sa snart, som honom behof 

 gjordes. Da kom honom i minnet en 

 rik jude, hvars namn var Melchisedech, 

 och hvilkeii i Alexandria l&nade nt 1 

 mot renta, och han (ankle vid sig, att 

 denno hade det. hvarrned han kunde 

 betjena honowi, sa nvycket han ville. 

 Men juden var sa girig, afct han aid rig 

 af i'n vilja skulle gjort dct, och vald 

 ville Saladin ej bruka. Derfore. da 

 noden likvitl trangde honom, och sedan 

 han lange eftertankt tned hela sin ?jal 

 fin' att utfinna ett siitt aft forma juden 

 till hjelp. beslot han att tvinga hnnom, 

 men sa, att det firigc nagot sken at' 

 ratt. Han lat derfore kalla honom till 

 sig, mottog honom fortroligt, lat ho- 

 nom silfa bredvid sig nch sadederpa: 

 TjFortra'tflige man, jag bar af flera per- 

 soner -hort, att du vore ganska vis och 

 hade isynnerhet uti de ting, som rora 

 Gud, mycket forstand. Derfore ville 

 jag gerna veta af dig, hvilkendera af 

 de tre lagarne du anser for den sanna, 

 antingeu den judiska, den saracenska. 

 eller den christna." Juden, som verk- 

 ligen var en vis man, insag alltfor viil. 



att Saladin genom att forelagga honom 

 fragor aktade att taga honotn pa orden, 

 och besinnade afven, att han ej kunde 

 prisa nagon af de tre mer an den an- 

 dra, utan att Saladin skulle erna sin 

 afsigt. Saledes uppbjo'd han hela sin 

 skarpsinnighet, sasom den der ansag 

 sig vara i behof af ett svar. sadant, 

 att det ej skulle kunna falla honom; 

 och da det nu plb'tsligt kom honom 

 fore, hvad han horde svara, sade han: 

 "Min herrskare, den fraga, Ni gor mig, 

 a'r skon; men for att kunna saga Er 

 min mening derom, maste jag fortalja 

 Er en liten berattelse, som Ni ntiskall 

 fa hiira. Om jag ej tar miste, vill jag 

 erinra mig ofta liafva hort berattas, att 

 det fordom var en hog och rik man,, 

 som bland, andra dyrbara klenodier 'i 

 sin skattkammare forvarade en ganska 

 skim och varderik ring. For att efter 

 dess dyrbarhet och skonhet hedraden- 

 ua och for bestandigt bibehalla den i 

 sina afkommandes ago, forordnade han, 

 att den af hans seiner, hos hvilken den- 

 na ring, sasom honom affadren gifven, 

 blefve funnen, skulle anses vara hans 

 arfvinge och borde bland alia de andra 

 mest a'ras och vordas. Den. at hvil- 

 ken den af honorn lemnades, bibeholl 

 samma ordning bland sina afkomlingar 

 och gjorde pa samma satt som hans 

 fb'retradare. Kortligen, ringen gick ur 

 hand i hand till manga arftagare: men 

 slutligen kom den til! en, som hade 

 tre skb'na, dygdiga nch sin fader myc- 

 ket" horsamma sb'ner, hvilka han der- 

 fore alskade lika hOgt alia tre. Men 

 yqglingarne, snm kande plagseden med 

 ringen. och hvar och en hogligen on- 

 skade att blifva den mest hedrade bland 

 de sina, bado. hvar och en sarskildt, pa 

 det ifrigaste, sin fader, som redan var 

 gammal, att r han, nar han skulle do, 



