164 



till den sallsyntaste endra'gt. Rikets 



valmaga och glans kunde ej lange vara 



obekanta for na'rgransande makter. En 



fast och na'ra forbindelse med detsam- 



ma ansags nu lika hedrande, som gag- 



nande for hvilken furste som heist. 



Danmarks konung hade lange varit 



invecklad i ett afven tyrligt oeh for- 



storande krig med de fappraNorrman- 



nen. Jemte nederlagens olyckor. vap- 



nade sig- mot honorn forraderiets svek, 



och fejdens lyckliga utgang morknade 



allt mer och mer for hans syn. Han 



fastade sin uppmSrksamhet pa svenska 



prinsessan Ingeborg, och hans besliif 



var fattadt; ban anade sin fralsning. 



v For ett kort mellanstand af krigets 



ryt-iiga upptraden, sankte de stridande 



sin a, vapen, hvilande omsofn pa vunna 



fordelar, 6'msom pa ofverstandna mot- 



gaugar. Eric Menved begagnade detta 



tillfalle, att for svenska Riksforestan- , 



daren yppa sin onskan. De begge hof- 



ven mottes pa Riken#s gemensamma 



grans, dit de norrska medlarena afven 



voro kallade. Torkel Knutsson^ teck- 



nande pa samnia gang Svenska och 



Danska konungahusens forening, och 



det lange efterlangtade lugnet for tven- 



ne blodstankta folk, som helsa honom 



sasom. fredens genius, kallade bar till 



Hymens altare afven brodraka'rlekens 



offer. Vi kunna saledes till hans aro- 



fulla titlar afven lagga den, af f'reds- 



stiftare i Nor den. 



Sa se vi stormarna, sedan de upprort 

 atmosferens skote, sonderslitit de tunga 

 molnen, grumlat den stilla backen, och 

 hotat akermannens skordar, atervanda 

 till sina halor, och den stolta eken, 

 som gifvit skygd mot ovadren. efter 

 deras slut, annu qvarsfa sasom daldens 

 prydnad, Sedan de ater blifvit fa'ngs- 

 lsi'U>, och tystnat, helsas hon af fog- 

 larnas glada qvitter, och omgifves af 

 dct lacksamma landtfolkets enkla fester. 

 8adant var det lugn. som Riksforestan- 

 darens mod och radighet aterskankt 

 fad rneslandet. For en kanslofull och 

 deltagande sja'l, a'r det en ljuf anblick, 

 att se honom. i denna tidpunkt, belb'na 

 sig sjelf i minnet af de modor, dem 

 ban egnat sitt trogna folk. Den 

 Sdla mannen hvilar. Latom oss &f- 



ven folja honom under dessa stillhe- 

 tens dagar. Hvad upptacka vi? 

 Hvilken seen for Fadershjertat! - Hu- 

 ru drommer ban icke bar en grans for 

 bekymrens dagar. da ban med vallust 

 fa'ster sina blickar pa, det alskande par, 

 som under hans 6'goh genomlefvat 

 oskuldens forsta alder, och snart af 

 honom skall hojas pa den thron. ban 

 med sa huld omvardnad frejdat. Huru 

 rik* tycker han sig icke, och huvu lyck- 

 Jig, att, da hans huiVud lutar motgraf- 

 ven, kunna lyfta sina darrande bander 

 till dem, sorn, med en barnslig tack- 

 samhet, skola atergalda honom drens 

 forlorade lycka. Det ar ej en konuug. 

 at hvilken han skall ofverlemna ett 

 anfortrodt valde: det a'r en son. som 

 lyfter bordan af sin granande faders 

 skuldra: det ar ej en drottning som 

 han skall hylla, for att vinna kalla 

 nade-bevisningar: det ar en fosterdot- 

 ter, som ban lyfter af sitt kna till det 

 rum, hvarifran hon ater skall ilai hans 

 armar, for att tacka honom for en a'l- 

 skad gemal och en krona. 



Sadant var det giftermal Torkel 

 Knutsson tillvagabragte, emellan sin 

 fosterson, den unge konung Birger, 

 och danska prinsessan Marta. For- 

 tjusningen var stor och sann; den kun- 

 de saledes ej -blifva langvarig. Sall- 

 heten strackte ett ogonblick sina vingar 

 o'fvev dessa fa' It; men aflagsna thor- 

 don tvungo henne snart, att ater lyfta 

 sig tmdan deras asyn. Ofver hafvet 

 kommo ilande olyckans och forodel- 

 sens offer, och sokte vid Thronens 

 fot ater skydd emot barbar-ers forny- 

 ade anfall. Hamnden hade hvassatfi- 

 endernas glafvar, och segren hade vid 

 devas fana fast en omensklig lager. 

 De stolta fasten, som skulle hindra 

 deras framtag, voro jemnade mfed jor- 

 den; . deras forsvarare lago begrafna 

 under vallarnes grus, och tvenne hopp- 

 losa ar hade redan sett Finlands byar 

 ryka af skofliugens brander, och dess 

 jord tyngas af traldomens bojor. 



Redan hade ryktet om Riksfb'restan- 

 darens rustningar till Finlands befri- 

 ande forelupit desamma, och spridt for- 

 skra'ckelse bland barbarernas hopar. 

 Deras djerfva anforare hade beslutit, 



