165 



att den ankoinmande flottans forsta 

 hvila inom dess skar, skulle blifva 

 stundeu till dess forstorelse, och svurit,' 

 att den sol, som sett Svearnas land- 

 stigning, i sin nedgang ej skulle finna 

 annat af dem, an slafvar och lik. 

 Torkel Knutsson bade ej la'rt att trot- 

 ta krigsrykfet med skrytande budskap, 

 men ban kande den hogre konst, att 

 segra for sin plikt. eller do med den- 

 samma. Med denna losen vagade ban. 

 i spetsen for sina likasinnade krigare. 

 bjuda, oppen fejd at en bar, hvars like 

 a'nnu aid rig varit synlig fran Tbules 

 fjiillar. Nt-was vagor ry'mde knappt 

 dess farkoster, ocb Noteborgs s latter 

 voro betackta af dess brynjor och svard. 

 Men det var ej nog. att myckerihetens 

 ofvermagt gynnade Nowgorods Furste; 

 ban visste ock att dertill < para en i 

 detta tidehvarf, och af deiia folk, ofor- v 

 vSntad krigslist. Oforvarandes, koin- 

 mer en del af dem, liksom oforfarna 

 stridsman, pa laUta ladjor utfore flo- 

 den, som om de arnade falla i den 

 svenska flottans vald, da de deremot 

 ta'nkte bara fordolda brander i dess 

 skote, och alldeles tillintetgora deu- 

 samma. Men deras djerfva fore tag fje- 

 nade blott att visa dem. huru mycket 

 deras motstandare var deras Qfverman. 

 I det ogonbiick, da de med sina bloss 

 och forodelsens verktyg voro i anfart 

 mot' de oberedda , svenska skeppen, 

 kantrade batarna 'mot den hemligafor- 

 palning, som Torkel Knutsson latit 

 gora i flodens utlopp,- oeh de ilade 

 sjelfva till en hotande underg^ng. Nu 

 var signalen gifven till ett.allmant falt- 

 slag. Torkel Knutssons modiga folk 

 stortade pa fiendens villradiga skaror, i 

 s&som till en segerfest. Den gothiska 

 tapperh,eten pa en,a sidan. och en vild- 

 sint fQrtviflan pa den andra, lemnade 

 utgangen for en kort stund oafgjord; 

 men efter nagra vapenskiften varTjor- 

 Jcel Knutsson ej mera en taflande falt- 

 herre; ban var en lysande segervinna- 

 re. hvars vilja tecknade nad eller dod, 

 for flyende och tra'lar. Igenom denna 

 drabbning var i Finland allt alerstaldt 

 i sitt form skick; ty det var a'nnu den- 

 na lyckliga tid, da hararna ej trotsade 

 Srstidernas ombyten, for att hinna for- 

 st5ra hvarann, och ej behofde ka'mpa 



under langden af en hel mennisko-al- 

 der, for att emellan sina monarkeraf- 

 gora ett ofta obetydligt foretrade. Lan- 

 det var befriadt fran vSld ochfiender; 

 och : under Torkel Knutssons vardan- 

 de hand, uppstego ater de borgar, som 

 med forstorarnes blod sett sina fordna 

 miner fargade. for att nu. med sina 

 aterupplifvade namn, paminna dem de- 

 ras nederlag, och att det svenska le- 

 jonet ej ostraffadt vackes ur sin hvila. 

 Vapnens gny och a'ra hade ej vandt 

 Riksforestandarens omtanka fran Ri- 

 kets inre angelagenheter. Han visste, 

 att en thron lika mycket kunde befa- 

 stas ge'nom varden om dess grundval, 

 som genom afvarjandet af rnbbande 

 anfall mot densamma. Hans forsta 

 omsorg bade varit, att gora konunga- 

 makten oberoende af pafve-valdet. Han 

 gick nu sitt mal ett steg narmare, och 

 ville forbinda presterskapet, att afven, 

 i farans stund,. oppna for rikets behof- 

 ver en hjelpsatn hand. Omgifven af 

 en segrande ha'r, och af glansen af 

 nyss slutade hjeltevarf. ansag ban nu 

 ogonblicket for verksta'llahdet af den- 

 na foresats vara inne, da minnet af 

 stormande faror, och vordnaden for 

 Fosterlandets befriare, hade oppnat 

 medborgarnes sinnen for tacksamhe- 

 tens kajrislor. Hans foretag var lika 

 djerft och vagadt, som "det nu forefal- 

 ler enkelt och foga lysande. Pamin- 

 nom os3 allenast skrllnaden emellan 

 var och Torkel Knutssons tid; emel- 

 lan den, som sag detta varf utfiiras, 

 och den. som nu dommer detsamma; 

 och vi skola med trygg tillforsigt teck- 

 na denna gerning bland de framsta pa 

 bans minnesvard. Svenska konunga- 

 husets fra'nde och bundsforvandt, Dan- 

 marks konung, hade nyss <t dristat visa 

 sin myndighet emot Lunds Arke-biskop, 

 och derfore mast lemna honom en upp- 

 rattelse, som var lika skymflig for en 

 Herrans smorda, som farlisr genom dess 

 bindande efterdome. Torkel Knutsson 

 kande likva'l tillrackligt sina egnakraf- 

 ter ocb hvad offer Religionens sanna 

 boghet fordrade, for att kunna bafva 

 for den Romerska aske-stralen, och vi- 

 sade anyo, att ban blott till Fosterlan- 

 dets fra'mja och gagn amnade begagna 

 den makt Forsynen lagt i bans bander. 



