NYTT 



1860. 



Utkommer minst 4 ganger i raanaden. Prenumeratjonepris fOr hela urgangen 3 R:dr K:nt 



eller .'5 Ore i manaden. 



FolKimgariie och Wisbys fall 

 Ung'- Hauses d otter. 



llistov. romant. skadespel at' Joli. Joliii. 



(Fort'?, fr. loreg. X:r). 



r var for svag, att ej uli upp- 

 riuthallaren af sin thron se den, som 

 afv-en fordunklade Jians egen am, och 

 hans sjal for liten, att ban ej skulle 

 hemligt hata en valgorare: hans bro- 

 der voro ior skarpsynte, art cj uti 

 Torkel Knutsson finna throneiis och 

 fridens foriuur, och de andeliga for 

 hogt forolampade. for att ej'andas en 

 evig hanuid. 



I sexton ar liade TorTcel Knutsson 

 skyddat Birgers thron ; i sexton ar 

 hade han ledt bans gerningar: och den 

 unge konungen trodde sig ej mer be- 

 hut'va niigot stod at sin spira. och }'ng- 

 iingen faun si.^ besvarad af 'den aldri- 

 ga vishetens baud. Tryggad vid de 

 n-edKga forstikringar han nu erhallit 

 af sina broder, och sarad af det hug- 

 -Kott som (rafFade hans iafanga. alt 

 an.-:'s iinini behofva forinynderskap. 

 oppnade han sin sjal mer och mer fur 

 det svarta fortal. och de diktade an- 

 gifvel-ser mot Hiksforestandaren, som 

 iTii-salligen iVamka.-rtades f(ir honom. Re- 

 genten.'i tacksarnhet uppliorde med be-' 

 hoi vet a I eu radgifvare, och fosterso- 

 nens kavlek forsvann pit samma gang 

 aied nngdomens blygare ansprak. Hans 

 'iriider iakttogo detta tillfallo: hvarest 

 svagheten visar sig, der drojer ock 

 icke la'nge sveket, att anvanda sina 

 vaptn. Aldrig tycktes furstarnas en- 

 dragt och hrodrakSrlek varit sa nafur- 

 lig, sa oforanderlig, som nu. och aldrig 

 hade den villade konungen fuunit det 



iattare, att styra ett rike, an uti dessa 

 rigonblick af lattrogenhet och forblin- 

 delse.. Allt bojde sig for hans vilja, 

 allt tydde den bedragnes lof; allenast 

 Torkel Knutsson lyftade sin da'rrande 

 hand, for att .slita forvillelsens sloja: 

 den storste man af sitt arhundrade, var 

 iifven den dygdigaste. Hvad rorde ho- 

 nom nu grah^irs-mannens lugn och af- 

 ventyret af nya modor, da han kunde 

 gagna konung och fcsterland? Hogt 

 varnade han Birger for sina broders 

 svekfnlla anstalter, och sokte att hos 

 honom anyo upplifva minnet af de re- 

 geringsln'ror, som grundade regentens 

 vaide pa dygd och sjelfstandig kraft. 



Sa talade fadren for Sveriges gyllne 

 alder; och hans rost var ljudetafden 

 sang, hvarrned svanen tager afsked af 

 sin Iiigna. vik. innan han gar att for 

 sista gangen niata detsvallande djupet, 

 der han skall finna sin graf. Svarta 

 rnoln uppstego redan ofver de vanilga 

 skogarne kring hjeltens tjell. En 

 adel medl>oi-gare, (hafderna fortiga hans 

 namn). begat' -^ig. under dessa storm- 

 vadrets forberedelser, till den misskan- 

 des landtbygd, for att underratta ho- 

 nom, att det nu lyckate hertigarna bi- 

 bringa konungen den (ifvertygelsen, att 

 endast Riksioresiandaren onskade un- 

 (ierhalla rnissamjan emellan broderna, 

 t'Or att ensam leda styrelsens foretag. 

 Den va'nlenande varnaren besvor ho- 

 nom derfore, att, antingen hos konun- 

 gen fdrekomma de olyckliga verknin- 

 garne af en svar misstanka, eller ifol- 

 kets karlek. scika ett skj'dd emot for- 

 foljelsen. Men TorTcel Knutssons sjal 

 var for hog att ens fatta tankenaf den 

 djupa nedrighet. att en annu oskyldig 

 yngling kunde forrada eller uppoffra 

 sin foslerfar oeh valgorare. 



