180 



folk'et och brukade kallas . pestdrSn- 

 gar, samt for penningar forrattade dy- 

 lika tjenster. Dessa forde baren raed 

 skyndsamma steg ej till den kyrka, den 

 dode sjelf fore sitt aflidande utsett, u(an 

 merandels till den narmaste, atf-oljda 

 af fyra eller sex andliga pied nagra 

 ljus och ratt ofta till och med utan 

 sadana, hvarpa presterna med till hjelp 

 af de sagde likbararne utan nagon lang 

 forrattning eller ceremoni nedsatte liket 

 i den forsta lediga graf. som fanns. 

 Det lagre folkets och mahanda till 

 ator del a'fven medelklassens tillstand 

 var uppfylldtaf an storre clande. Ty da 

 dessa af hopp eller fattigdorn mest 

 hollo sig qvar i sina boningar och bland 

 sina grannar. insjuknade de till tusen- 

 tals hvar dag; och scm de af ingen 

 betjenacles eller vederqvicktes, dogo de 

 allesammans na'stan utan raddning. 

 Ganska manga var det, sorn slutade sitt 

 lif pa offentlig gata dag och natt, och 

 manga, fastan de dogo i husen, gjorde 

 forst.genom stanken fran sina fOrrutt- 

 nade lik for sina grannar kunnigt, att 

 de aflidit; allt var uppfylldt af dessa 

 och andra, som dogo ofverallt. De 

 fiesta grannar iaktf.ogo samma plagsed, 

 hartill lornla'dda ej mindrei af fruktan, 

 att de dodas forrj.ittnel.se skulle skada 

 dem sjelfva, an af den omhet, de hyst 

 for de aflidne. De drogo namligen ur 

 deras hus antingen ensamrna eller med 

 hjelp af ba'rare, nar de kunde fa sd- 

 dana, de redan dodas kroppar och lade 

 dem framfor portarne, hvarigenom, 

 sardeles om morgonen, den som gatt 

 omkring, skulle kunnat se otaliga Jik. 

 Derpa hemtades barar, och de funnos, 

 som i brist af sadana lade kropparne 

 pablott ett brade. Ej blott en gang, 

 utan ofta ha'tide, att en enda bar 

 forde tva eller tre lik tillsammans; ja, 

 man skulle a'fven kunnat rakna ganska 

 manga ganger, da man och hustru, tva 

 eller tre broder, far och son eller sa 

 bortburos pa samma bar. Och otaliga 

 ganger skedde, att, nar tva- prester 

 med ett kors gingo framfor nagons lik, 

 tre eller fyra barar, forda af barare, 

 sloto sig efter denna, och presterna, 

 som trodde sig hafva blott en dod att 

 begrafva, fingo sjn, atta och man- 

 gen gang flera. De doda hedrades 



fordenekull ej heller mcd.klagan, Ijas 

 och likfolje: tvertom hade det Com- 

 mit sa langt, att man ej bekymrade 

 sig om menniskornas dod mer, an man 

 nu skulle fraga efter getters. Deraf 

 insag man ganska tydligt, att olyckans 

 storlek gjort a'fven de enfaldige kloke 

 och obekymrade om det, som saker- 

 nas vauliga lopp, sma cch spridda olyc- 

 kor, ej kunnat la'ra ens de vise att' med 

 talamod fordraga. Da for den stora 

 mangd af kroppar, hvilken, somisagdt 

 ar, sammanfordes till alia kyrkor hvar 

 dag och nastari hvar timrna, den in- 

 vigda jorden ej rackte till for begraf- 

 ning, isynnerhet om man velat efter 

 gamla seden gifva hvardera sin'egen 

 plats, gjorde man i sta'Het for kyrko- 

 gardarne, emedan de voro alideles fyll- 

 da, mycket slora gropar, i hvika de 

 ankommande liken lades till hundra- 

 defals. Har uppstaplades de som kop- 

 mansvaror i skepp, hvarf for hv-arf, 

 och beta'cktes med litet jord, anda tills 

 man kom till grafvens kant. 



For att imedlertid ej noggrannt be- 

 skrifva hvarje enskildhet af de olyckor, 

 som tiaffade var stad, vill jag namna, 

 att, medan ett sa fiendtligt ode herr- 

 skade mom densamrna, bespardes ej 

 fordenskull mindre det kringliggande 

 landet fran nagot af eliindet. Ty der 

 (utan att tala om kopingarne, hvilka 

 i sin litehet dock fullkornligt liknade 

 staden) i de strodda villorna och kring 

 bygden dogo de- arma jordbrukarne 

 och deras familjer utan nagot bitrade 

 af lakare eller hjelp af tjenare pa va- 

 gar och fait och i husen utan atskil- 

 nad natt och dag, ej som menniskor, 

 utan nastan som dskaliga djur. Haraf 

 blefvo afven de. liksom stadsborgrarne, 

 liderliga i seder och bekymrade sig om 

 intet hvad de a'gde eller bordeforra'ffa. 

 Tvertom, liksom vore de beredda pa 

 doden den dag, till hvilken de sago 

 sig vara komna, anstrangde de alia 

 he!a sitt forstand ej alt skota om de 

 kommande frukterna af husdjur, jord 

 och forra nuidor, utan att fortara det, 

 som for narvarande fanns. Derfore 

 haride, attnotkreatur. asnoi, far, getter, 

 svin, ho'ns, ja till och med hundar. 

 hvilka dock a'ro menniskan mest trog- 

 na, forjagade fran sina hus, gingo, som 



