182 



sitt talt vid dess ingang samm herr 

 Quatremere, hvilken der vantade ho- 

 nom och odmjukl rackte honom mar- 

 skalkens bref. Kejsaren kastade en 

 blick deri och sade valvilligt till sup- 

 plikanten: 



Men min herre, det bar ar icke 

 allt, enligt Itvad soni star i brefvet bar 

 ni a'f'ven nagonting annat att visa mig. 



Det a'r sannt, jattestora id^er kun- 

 na endast uppfattas af personer sadana 

 som ers majestat, derfore tager jag 

 mig den friheten att i framsta rummet 

 vanda mig till erS 



Napoleon gjorde, en la'tt rorelse pa 

 hufvudet och mottog af herr Quatre- 

 m&re en tjoek, pa alia mojliga satt ut- 

 sirad papperslunta. 



Det bar i foreslagna medlet, fort- 

 for supplikanten, a'r det enda hvarige- 

 nom ers Majestats tappra arme utan 

 fara kan knmma ofver till England. 

 Sattet ar icke vanligt, men i hoggfad 

 ekonomiskt! Jag vagar bedj a ers Maje- 

 stat att med uppmarksamhet genom- 

 lasa hela fcirslaget, hvilket, om det 

 anva'ndes, kommer att gifva natural- 

 historien en alldeles ny impuls. 



Napoleon kastade en misstrogen blick 

 pa Quatremere, man bade redan lem- 

 nat honom sa manga projekter! Men 

 snart atertog bans ansigte sitt vanliga 

 lugn ocb stigande ett par steg tillbaka 

 sade ban; 



Det a'r bra, min herre, jag vill 

 med uppmarksarnhet genomlasa ertfor- 

 slag. Och gorande en latt rorelse med 

 handen afskedade ban supplikanten. 



Sedan kejsaren om aftonen genom- 

 <last sin vidlyftiga korrespondans och 

 undertecknat sina dagliga arbeten. satte 

 ban sig framfor kaminen och laste till 

 sin stora forundran foljande: 



nAndtligen a'r ogonblicket inne da 

 man kan erofra vattnets trolosa ele- 

 ment och gora dess innevanare den 

 stora franska armen underdaniga! Om 

 oxen arbetar for menniskan, hunden 

 jagar for, henne, ha'sten bar benne i 

 slagtningen, om med ett ord, menni- 

 skan forstatt att gora jordens alladjur 

 till sina slafvar; vet jag ej hvarfore 

 hon ej ocks& skulle kunna utofva sam- 

 ma makt ofver fiskarne och isynnerhet 



marsvinen, battre kande under namn 

 af delphiner. 



Ha, ha, sade kejsaren och flyt- 

 tade vaxljuset litet na'rmare intill sig 

 ha'r ha vi nagonting nytt! . . . Hvad 

 fan kan ban vilja med sina delphiner! 



Och efter att langsamt ha tagit sig 

 en pris snus for (for ban att la'sa. 



"Detta fiskslag bar redan de gamle 

 talat om o. s. v. 



Men for att icke vidare trotta ut vd- 

 ra la'sare med citerandet af herr Qua- 

 tremeres egna ord, vilja vi endast i 

 korthet saga att forfattaren i sitt ta't- 

 skrifna, trettio sidor stora manuskript 

 tagit alia riders och alia folkslags na- 

 turalbistorier till hjelp, for att bevisa 

 djurens intelligens. Han slutade der- 

 med att fisken icke var dummare an 

 kamelen, hasten, elephanten ja till och 

 med kanariefageln. "Dessa kunna 

 ta'mjas skref ban hvarfore skulle da 

 icke fiskarne afven kunna det? Derefter 

 talade ban om de atheniensiske mjnten, 

 hvilka framstallde Pyreus, med en del- 

 phin biirande en man pa sin rygg. 

 Slutligen foreslog ban belt allvarsamt 

 att !ata dressera ett visst antal delphi- 

 ner, pa sa satt att de kunde bara en 

 tiraljor eller annan soldat pa sin rygg. 

 "Ingenting a'r lattare skref hanr under 

 det att arm6n ar cantonerad vid bafs- 

 stranden kunna flottans matroser A r ara 

 bebjelplige att fanga delphinerne, hvil- 

 ka sedan insparras i bassiner der de 

 af skicklige larare dresseras." Pa 

 detta satt tillade den fortjuste upp- 

 finnaren kan Frankrike snart disponera 

 ofver ett praktigt sjokavallari som kan 

 ga ofver till England. 



Detta var icke allt. Han beskref af- 

 ven i sarskilta noter bur man horde 

 bara sig at for att fa djuret ait lyda 

 sin ryttare, samt huru det borde sadlas. 

 Det poetiska namnet delpbin radde han 

 att det borde fa behalla. Han forut- 

 satte till oeh med det fallet d^, djuret 

 pa vagen, d. v. s. midt p& hafvet, kun- 

 de mota nagra gamla vanner, med 

 hvilka det kande behof af att fornya 

 bekantskap, i ett dylikt fall menade 

 han aterstod det ingenting annat an 

 att bade ryttare ocb djur dykte ned i 

 vattnet. 



