M 10. 



M 



NYTT 



1860. 



Utkommer minst 4 gfinprer i manadcn. Prennmerationspris f6r hcla argangen 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i manaden. 



Katlen, Tiippen odi Prinscssaii. 



Sasa ai Fahlerantz. 



(Forts. I'r. foreg. N:r.) 



Jag skulle kanske genom odmjukhet 

 kunnat vinna forlatelse, kunnat tigga 

 mig qvar, men mina begrepp hade bor- 

 jat utvecklas. Jag fann att om jag 

 stannade qvar som vittne till alia de 

 jsyndiga dad, som der bedrefvos, skulle 

 mih moralite slutligen ga alldeles for- 

 lorad. Afven maste jag tillsta att ett 

 visst lattsinne, en viss lust till, afveu- 

 tyr, gjorde det for mig ej obehagligt 

 att komma ut i verlden. Att jag var 

 utan ,kunskaper ocli utan medel till 

 min bergning beraknade jag ej. Jag 

 hade forut fatt hvad jag behofde, val 

 knappt, men anda utan eget bekymmer. 

 Hade jag i min barndom varit upp- 

 marksam och laraktig, sa skulle jag 

 visst af min mor och matmor kunnat 

 fa lilra nagra sma huscurer, sasom att 

 bota kreatur for trollskott, att stopa 

 ofver sjuka, och dylika mindre grenar 

 af deras hoga vetenskap, och hade der- 

 med kunnat hederligt fiirsorja mig, men 

 TIU kunde jag intet, Till min lycka 

 hade jag alltid haft mycken lust for 

 jagt. Du vet att det alltid ansetts som 

 ett utsokt noje for alia iidlare naturer, 

 jordbruket ofverlemna vi, som kandt 

 och billigt ar, at mindre begafvade, grof- 

 re organiserade varelser. Jagten blef 

 saledes for mig pa en gang noje och 

 medel till bergning. Med min ungdom 

 och berfarenhet blef det naturligtvis ej 

 fraga om riagon annan jagt an pa fog- 

 lar och mindre djur. Hade det tlfven 

 varit tillgang till nagot iidlare t. ex. 

 bjorn- eller vildsvins-jagt, vet jag ej 

 ens med sakerhet. 0111 jag da skulle 

 haft mod dertill. 



En jagares lif ar temligen osakert, 

 jag menar ej blott i anseendo till de 

 faror som kunna mota, men afven i an-. 

 seende till bergning. Ingen bestamd 

 inkomst, stundom vin och stundom vat- 

 ten. Det var derforo ofta knappt nog 

 for mig, och sa hande det att jag en 

 afton temligen uthungrad kom till en 

 prestgard. Hade jag haft en ransel pa 

 ryggen, sa hade jag kunnat ge mig ut 

 for vandrande gesall, och pocka pa ve- 

 derlag, men nu gick det ej an. Jag 

 maste saledes -- jag blygs att saga det 

 niistan anmala mig som tiggare. Jag 

 blef med godhet emottagen, och till och 

 med tillbjuden att qvarstanna. Jag ha- 

 de redan till stor del trottnai vid mitt 

 kringstrykande lif, jag antog tillbudet. 

 Det var ett ganska hederligt bus., jag 

 hade allt hvad jag behofde, och full- 

 komlig tillatelse, man till och med s?. ( .: 

 med noje, att jag pa lediga stunder r 

 ade mig med jagt. Allt hvad minja. 

 kunde inbringa, fick jag behalla for egeu 

 rakning. Jag hade der kunnat lefva 

 ett lyckligt lif, men ett afventyr af all-, 

 deles egen art, ofver hvilket jag man- 

 ga ganger grubblat, dref mig derifrafl. 

 En morgon suto tvenne af husets min- 

 dre barn, lille Christian och lilla Fre- 

 drika, pa hvar sin pall framfor spiseii, 

 i hvilken en brasa gladt flarninade. Jag' 

 har alltid varit road af att umgas med 

 barn, och hora pa deras joller. De ha 

 ibland ratt roliga, till och med poetiska 

 ideer. Jag hade derfore lagt mig i gos- 

 sens knii. Jag vill likval ej pasta att 

 den ide, om hvilken jag nu kommer 

 att tala, var hvarken rolig eller poe- 

 tisk. Jag hade en lang stund med no- 

 jo afhb'rt deras samsprak. utan att del- 

 taga deri, jag ville pa intet satt in-, 

 verka pa gangen af deras tankar. Andt- 



