71 



anv&nda. sraicker och mutor fflr att f& 

 se sin alskare annu en gang. Med 

 stor moda lyckades hon hari. 



1 det inorka fangelset lag ban der, 

 fjettrad, den blomstrande ynglingen. 

 Vid asynen af sin trolofvade gjot han 

 bittra tarar. Sa skulle han uterse 

 henne! I stallet for befrielsens dag, i 

 stallfet for en forening raed den al- 

 skade,. skulle doden ryeka honom fran 

 henne. Slaget var for hardt. Ochlik- 

 val var han oskyldig! Vabeln hade 

 icke traffat honom sofvande utan han 

 hade redligt fullgjort sin tjenstepligt 

 och var fullkomligt vaken dapatrullens 

 anforare under svordomar grep och 

 fa^ngslade honom. Han kun'de icke be- 

 gripa sammanhanget. P^lisa kunde det. 



H'vad skulle hon gora? Att. viinda 

 sig till konungen var fruktlost, Det 

 var bekant att da han rakat i raseri, 

 gaf han ej gehor at hvarken ursakter 

 eller fornuftiga skal. En man, son* 

 bragte sin egen maka pa schavotten 

 ansag det icke vardt mo dan att gifva 

 nad at en simpel soldat. 



Men den tyske kejsaren, som skulle 

 vara en sa fryntlig och van Kg herre, 

 till honom ville hon vanda sig: hon 

 ville kasta sig till hans fotter, beriitta 

 allt och bedja om hans forbon for yng- 

 lingen! 



Da kejsaren pa middagen red ut, 

 kastade sig den stack a rs Elisa ned fram- 

 for hans hast. 



Den fryntlige kejsaren steg-af hasten, 

 . uppreste den skona flick an och fragade 

 med mildhet hvad hon begarde. 



Hon berattade honom allt. hiindel- 

 serna under den forflutna natten och 

 omnamnde slntligen sin misstanke. 



Kejsaren blef eftersinnande. 



Jag hade an da ratt! Pa det hoga 

 Windsorslottet kan man vid gynnande 

 vind tydligt bora Paulskyrkans klocka 

 sla. Under det jag lag sonmlos horde 

 jag klockan sla 13 slag. Flick a, den 

 rattvise Guden domer. Jag skall sjelf 

 begifva mig till konungen. Skaffa dit 

 den fangne och vabeln! 



Ett sallsamt tribunal bestaende af 

 dessa begge hoga potentater forhcirde 

 dem. 



Vabeln pastod frackt att han antraffat 

 posten sofvande. Edvard nekadie. DR 

 ofriga soldaterna, som utgjort patrullen, 

 kunde indenting upplysa emedaii vabeln 

 tvistade med den fangne laugt innan 

 de ankommo. Kejsar Carl fragade 

 Edvard om han icke hort nagonting, 

 som kuude bevisa att han vid denna 

 tid icke sofvit, 



Edvard sade att fore vabelns an- 

 komst, hade han tankt pa sin fastmo i 

 London och raknat slagen af tornuret 

 i S:t Paul, hvilka man tydligt hade 

 kunnat fornimma. Han hade da tyckt 

 att det slog 13 slag i stallet for tolf. 



Vabeln, tillfragad, pastod med be- 

 stamdhet att afven han hort klockan 

 sla, men blott 12 slag. 



Nu lat konungen en stafett afga till 

 London, for att taga reda pa om torn- 

 uret verkligen slagit 13. Tillika gaf 

 han befallning om klockarens haktande. 



Att tornuret slagit 13 bevisades af 

 flera vittnen. Men klockaren hade, da 

 han sag vakten narma sig, i medve- 

 tande af sin brottslighet tagit lifvet af 

 sig. Hans qvarlatenskap visade att 

 han genom ett lastbart lefverne, som 

 han lange under skenhelighet fort, for- 

 stort icke blott sin egen formogenhet 

 utan afven sin myndlings. 



Vabeln bekande nn att han blifvit 

 af klockaren forledd saval att varfva 

 Edvard till soldat som att rodja honom 

 ur vagen. Det dodsstraff somhan till- 

 amnat Edvard undergicks nu af hono;u 

 sjelf. 



Kejsaren gaf Elisa en hemgift, som 

 till en del ersatte forlusten af hennes 

 formogenhet, och Edvard blef fri utau 

 losepenning. 



Nalurveteiiskapli^a skizzer och 

 notiser 



nyare mtitare af det nwaran- 

 de jordlifvets alder forekommer onligt 

 ett f5redrag af Ehrenberg (i Berliner 

 geografiska siillskapet d. 5 Mars d. a.) 

 i Mississtppi-delta't vid New-Orleans. 

 Der finnas i den dyiga marken tio la- 

 ger af skogar ofver hvarandra: deri- 



