70 



cdyckliga flicfcan niirmade sig tornuret; 

 den tanken uppstod hos henne att hon 

 medelst klockan skulle kunna tillkalla 

 hjelp. 



Annu inn an det tolfte sl^gets bedof- 

 vande efterklang hade alldeles upphort, 

 iattade lion med bada handerna den 

 tunga hammaren, och verkligen for- 

 raadde hon lyfta den nagot; den ned- 

 foll, ett trettonde slag genljod, om an 

 icke sa kraftigt som de foregaende. Men 

 andra gangen formadde hon icke lyfta 

 hammaren. 



Exaltationens feberaktiga kraft var 

 fb'rsvuuneri och en forfarlig svaghetin- 

 stallde sig sasom forebud till vanmakt. 



Nu narmade sig den torskracklige, 

 lik en varg, som i mariskenet lurar pa 

 sitt offer. Men den fortviflade'flickan 

 steg upp pa brostviirnet i torngluggen 

 och hallande sig deri, skrek hon: 



'^Tillbaka elandige! om ni kommer 

 mig ett steg narmare, stortar jag ned. 

 Doden skall radda inin hederochhopa 

 hamnd ofver ert hufvud. Om jag pa- 

 traifas riggande krossad deruere och da 

 domstolen af er fordrar rakenskap for 

 mig och mia formogenhet, da blir ni 

 falld." 



K lock are n bafvade. Ett sa fortvif- 

 ladt, beslut, en sadan katastrofens vand- 

 ning hade ban icke vantat sig. He.n- 

 nes dod lag alldeles icke i bans in- 

 tresse. 



Han besvor henne att lemna brost- 

 varnet och att forlata honom bans ur- 

 sinnighet, som ban sade sig djuptangra. 

 Men hon trodde honom icke. 



"Icke forr an jag ser er pa ett stalle 

 der jag ilr oatkomlig for er, skall jag 

 lemna denna dodens fristad. Begif er 

 ned pa London'bron och tand der pa en 

 fackla; da vill jag stiga ned. Men 

 lemna icke stallet forran efter enhalf- 

 timmas fo'rlopp, sa att jag fatt tid att 

 aflagsna mig fran kyrkans grannskap. 

 Jag skall se genom denna tornglngg 

 om ni annu star qvar der, och om ni 

 gar ett steg for att narma er kyrkan, 

 skall jag skynda tillbaka bit". 



Klockaren lofvade allt och y besvor 

 henne att -skona honom. Mn flickan 

 fxjrblef qvarstaende vid brostvarnet, 

 till dess hon igenkande honom, stafrid 



med facklan pa London-bron. Da Sprang 

 hon ned. men var knappt i stand att 

 begifva sig fran kyrkan. Och dock 

 maste hon fara till Windsor; ty hon 

 ville hafva visshet om hvad fOrmyn- 

 darens forskrackliga yttranden kunde 

 betyda, da ban sagt att hennes ; al- 

 skare icke vore istand att mottaga hen- 

 nes hand. 



Hon vackte en borgare, som var 

 hennes van. Denne anskaffade med 

 mo'da tva hastar och atfoljde henne till 

 Windsor, dit hon utmattad anlande vid 

 middagstiden. Under vagen erinrade 

 hon sig alia lyckliga dagar sedan hen- 

 nes karlek borjade uppspira. Skulle 

 hon verkligen forlora honom, vid hvil- 

 ken hennes hjerta var fastad rned hela 

 styrkan af den forsta karleken. Men 

 stod ban icke under densarnme vabels 

 befal, hvilken var hennes formyndares 

 van. Denne hade vid vinglaset narrat 

 Edvard att taga varfning och att mot- 

 taga handpenningar, i ett ogonblick da 

 ban var haftigt forargad ofver att fo'r- 

 myndaren hanande afslagit bans frieri 

 till henne. Dagen derpa bade Edvard 

 knappt erinrat sig detta mottagande af 

 handpenningar, som likval oaterkalle- 

 ligt gjorde honom till konungens soldat. 



Och kunde icke denne vabel varaett 

 formyndarens verktyg till den for- 

 argliga rivalens skadande? Hon skulle 

 blott alltfor snart finna sin aning be- 

 sannad. 



Utan att gifva sig tid att taga ri&gon 

 forfriskning, efterfragade hon Edvard. 

 Hans forman svarade under axelryck- 

 ningar att ban var i fangelse, eraedan 

 en nattpatrull med vabeln i spetsen 

 funnit honom sofvande da ban haft 

 hedersvakt hos kejsar Carl. Konnngen 

 hade vid rapporten om denna fb'rsum- 

 melse i tjensten hos en sa hog herr- 

 skare och bundsforvandt, rakat i en af 

 dessa b^synnerliga an fall af raseri, af 

 hvilka de som fororsakade dem kunde 

 vanta sig doden. Man vantade saledes 

 redan samma dag n execution. 



Det var underbart huru den af nat- 

 tens handelser upprorda och derefter af 

 den haftiga ridten uttrottade flickan 

 kunde ega tillracklig styrka att skynda 

 fran det ena stallet tilJ ^let andra och 



