144 



Nej, det ar sannt, det skall jag 

 kunna bevisa dig ropade det lilla 

 odjuret och sprang ur rummet. 



Therese reste sig ocksa for att skyn- 

 da efter henne, men gubben holl henne 

 tillbaka och sade: 



Dora ar stiaxt har igen. Du be- 

 hofver alls inte ga efter henne! 



Ett ogonblick derefter syntes var 

 demon hallande ett stycke papper i 

 handen. Jag kande genas.t igen mina 

 fodelsedagsversar och bb'jde odoijukt 

 mitt hufvud, fast besluten att lugnt 

 utharda alia stormar. Therese betack- 

 te sitt ansigte med handerna och bor- 

 jade att grata. Dora begynte formod- 

 ligen inse att hon spelat oss ett fult 

 puts, ty hon ofverhopade sin syster 

 med smekningar och sade liksom for 

 att rattfardiga sig: 



Var inte ond, Therese, men han 

 kunde val ha flugit en gang, nar jag 

 bad honom sa vackert! 



Doktorn genomlaste flyktigt mitt opus, 

 derefter rackte han det till mig sagande: 



Vill ni vara sa god och lasa upp ert 

 vackra poem for bss, herr Strandqvist. 



Jag betraktade honom fragande. 



Jag onskar det tillade han 

 allvarsamt och da vagade jag icke pruta 

 emot, utan borjade att med gratmild 

 rb'st deklamera upp mitt opus, hvar- 

 under jag innerligt 6'nskade att jag 

 matte sjtinka i jorden. Da jag var 

 fardig sade den gamle: 



Er tid tillater er val icke att 

 stanna langre, herr Strandqvist. 



Dessa ord, fastan jag icke en enda 

 gang sagt att jag ville ga! Jag tog 

 dock min hatt och gick. Doktor Lonn- 

 roth foljde mig anda ut i porten och 

 har lade han sin hand pa mitt hufvud 

 alldeles som om han velat valsigna mig 

 och infbll: 



- Han ar ett mycket stort geni, 

 herr Strandqvist, sa stort till och med 

 att jag maste bedja honom att aldrig 

 mera satta sin fot ofver var troskel! 



Da jag derefter helt hofligt ville re- 

 kommendera mig, lag min hatt i rann- 

 stenen och jag sjelf satt midt pa gatan, 

 gnidande mitt ben; af doktor Lounroth 

 syntes ej en skymt. 



Anekdoter. 



Talande fiskar. Fiskarne aro icke 

 stumma som man fb'rut alltid trott, 

 konsten ar blott att losa deras tungas 

 band. Enligt amerikanska blad skall 

 dock professor Drunkard i Newyork 

 forsta denna svara konst, ty det har 

 nyligen lyckats honom att fa en karp 

 att tala. Han forevisade ett experi- 

 ment denned infor en samling vanner 

 och s'tor var den allmanna forvaningen 

 da den ur vattnet upptagna karpen med 

 svag, men ho'rbar rost sade^: vatten, 

 min baste! Da denna hegaran icke 

 straxt atlyddes, upprepade han med 

 angslig rost: vatten.! vatten! Och da 

 professorn andtligeu kastade ned ho- 

 noin tillbaka i vattenkaret, hojde han 

 sitt hufvud och utropade gladt: jag 

 tackar er! 



Epigrainmer. 



16. Rak eller krokig. 

 Vex rak, om himlen nnnar sa, 

 Om ej, na val .' vex krokig. 

 Till pil du duger val ej-dii, 

 Men blir. som bage, ej sa tokig. 



GrafstrSm. 



Prisnppgifter. 



Charad K:o 17. 



Mitt forsta en partikel ar, 

 I svenska sprakot oumbarlig. 

 En trakt rnitt andra vara plar, 

 An tjusande och an forfarlig. 

 Det ock ett skriftdrag vara kan. 

 Men blott i de g"ennaa ? ska spraken. 

 Mitt tredje qvinna, liksorn man 

 Har i de manga lefnadstraken. 

 Ve den, som ej mitt fjerde gor ! . . . 

 Af lijertat han beklagas bo'r. 

 Mitt hela se vi alia dagar: 

 Det h,6rer till naturens lagar. 



Gata N:o H. 



Vid gossens lek jag ofta nyttig ar, 

 Den vredes raseri jag svalka plar. 

 Den svaga gnbbens stod jg kallas 

 Och skyddar alia som anfallas. 



Pris : 



En vacker gravyr. 



LSsningar emottagas till d. 15 Sept. d. a. 

 Prislottningen eger rum d. 25 Sept. kl. 12. 



STOCKHOLM, TRYCKT HOS J. & A. BUS, 1860. 



