146 



e sin far pa gamla dagar gifta om sig 

 och sjelf fordenskull lida af Marias 

 svartsjuka. Han var narvarande, da 

 Walters af Brienne tyranni nastan for- 

 ,st6rde Florens' viilstand. och nar det 

 -upproriska folkot ofverlemnade sig at 

 otyglade utbrott af raseri. Forstamd 

 genom dessa olyckor atervande Boc- 

 caccio till Neapel. under ett temligen 

 osakert beskydd af sin sluge och hog- 

 modige landsman, storsenechalen Nic- 

 colo Acciajuoli. Bar hade efter Roberts 

 dod (1342) foljt nagra pa lustar och 

 forbrytelser rika ar af den unga, latt- 

 sinniga Johannas regering. Da anta- 

 gade konung Ludvig af Ungern att ut- 

 krafva hamnd for mordet pa hennes 

 genial, dens gemensamma syskonbarn 

 Andreas. Drottningen och hennes hof, 

 och med detta Boccaccio, maste fly. 

 Men snart forstod den skona .Johanna 

 att forskaffa sig Clemens VI:s magtiga 

 understod: hon aterfick sin thron, och 

 Ungerns konung maste ge vika. Kort 

 fore och efter denna katastrof se vi 

 Boccaccio i narmaste forbindelse med 

 hofvet, hvars herrskarinna var honom 

 personligen bevagen, och hvars skonaste 

 prydnad hans Maria var. Manga af 

 de noveller, hvilka, sedermera samlade 

 i Decamerone, blifvit monster for hela 

 diktarten, hafva detta hoflif att tacka 

 for sin uppkomst. Att lata for sig be- 

 ratta sinnrika infall och angenama hi- 

 storier var hela medeltiden ett de sto- 

 res alsklingsnoje, hvilket val kommit 

 till Europa fran Orienten. Att forskaf- 

 fa denna underhallning var jongleurer- 

 nes eller uomini di corte fornamsta 

 varf. Men for de upplystare vester- 

 landska hofven forslogo dock ej de 

 barnsliga sagorna. Mest omtyckt var 

 berattelsen, nar den gonom kiinda per- 

 soner forsinnligade en lefnadsregel, ett 

 ordsprak. Af detta slag a'ro bland an- 

 nat de noveller, som samlades under 

 namn af de hundra gamla (cento no- 

 velle anticlie] och sedermera utgafvos. 

 och hvilka sannolikt uppstatt redan vid 

 schwabiskt-sicilianska hofvet. Den torra 

 berattelsen om en ur lifvet hem tad han- 

 delse, sadau dessa utomordentligt enkla 

 och konstlosa noveller lemna den, kun- 

 de ej behaga Johanna l-.s ofverforiiuade 



hof; forst Boccaccios flodande raltalig- 

 het forstod att torlana berattelsen sitt 

 varde. 



Da Boccaccio efter sin faders dod 

 bosatt sig i Florens, njot han redan 

 ett betydande rykte som skald och lard. 

 For sina talenter och kunskaper togs 

 han ofta i ansprak for vigtiga statsvarf 

 och diplomatiska-beskickningar fr.an re- 

 publiken. Af alia de uppdrag som sa- 

 lunda anfortroddes honom, torde det 

 for honom angenamaste hafva varit det, 

 som forde honom i narmare beroring 

 med Petrarca. Florentinarne hade, isyn- 

 nerhet for att genom sammanloppet af 

 en mangd friimlingar upphjelpasin stad. 

 som mycket lidit genom pesten, 1348 

 grundlagt universitetet i Florens och 

 trodde sig ej battre kunua hoja det, an 

 genom att stalla Petrarca i spetseu for 

 detsamma. Boccaccio sandes till ho- 

 nom; han ofverlemnade (1351) sin be- 

 romde landsman, som da vistades i 

 Parma, inbjudningsskrifvelsen, i hvilken 

 tillika hogtidligen utlofvades honom 

 aterlemnandet af den hans foraldrar vid 

 deras landsforvisning frantagna egen- 

 dom. Petrarca mottog ej kallelsen; 

 men for Boccaccio hade beskickr. : ng;en 

 den lyckliga foljd, att den redan foiv.- 

 gaende avet mellan bada uppkomna van- 

 skapen (Petrarca hade namligen pa sin 

 resa genom Florens besokt sin lardoms- 

 like) vann ny styrka ocli ett innerligt 

 forhallande uppstod, som genom lifligt 

 persouligt umgiinge och n'eddelande i 

 brefviixiing fortfor anda till den sist- 

 namndes dod. 



Sa lefde Boccaccio, vetenskapligt verk- 

 sam och fruktbar i diktande, i foi bin- 

 del se med viinner och den liirda vorl- 

 ^ien, da en besynnerlig handelse gjorde 

 den redan omkring femtioarige mannen 

 affiillig fran sina bojelser och.blef be- 

 stamnmnde fiir hela hans aterstaende 

 lif. Ar 1361 dog i Siena den soder- 

 mcra salig forklarade eremiten Piotro 

 Patroni. Skickad fran honom, ankom 

 hans fortrogne, Gioacchimo Piani, till 

 Boccaccio, fb'rkunnade honom, att han 

 snart skulle do och meddelade honom 

 den uppmanintfon fran den aflidne, att 

 han in as to viinda sig fran den verlds- 

 liga sedeslosa poesien och hclga den 



