147 



ringa tid, som anna blefve honora ofrig, 

 -at sin d6dsberedelse. Boccaccio under- 

 rattade sin van Petrarca ora denna 

 handelse: likviil, huru mycket ock denne 

 bemodade sig att for lionom framstalla 

 varningen sasom ett betydelselost ytt- 

 rande af den doende asketen, qvarlem- 

 nade den dock hos Boccaccio ett out- 

 planligt intryck. Han gjorde sig fore- 

 braelser ofver den osodliga tendensen i 

 nagra noveller af Decamerone, sasom 

 Iclart synes af ett bref till Maghinardo 

 de Cavalcatiti, marskalk af riicilien, 

 i hvilket ban betraffande detta arbete 

 skrifver. Att du later for de hoga 

 fruarne i din krets forelasa mina puts, 

 gillar jag icke; jag ber dig snarare att 

 du af karlek till mig ej ma tillata detta. n 

 Dante ocb bans stora dikt, vid hvilken 

 pa visst satt borjan af Boccaccios bana 

 sora skald anknyter sig, blefvo afven 

 hans sista ars sysselsattning Floren- 

 tinarne grundade 1374 en serskild laro- 

 stat for forklarandet af den Gudomliga 

 Coraedien; och Boccaccio var den for- 

 ste, som bekladde detta laroembete. 

 Under stort tillopp af ahorare boll ban 

 en foljd af forelasningar, ur hvilka hans 

 kommentarier o'fver dikten framgatt. 

 For att i ro idka sina studier drog 

 ban sig tillbaka till Certaldo, der ban 

 i sina forfaders hem lefde sina ofriga 

 dagar. Nagon forstroelse under hans 

 hvilostunder erbjod honom bar varden 

 om en liten tradgard pa ott nara be- 

 laget kagelformigt berg. Har erholl 

 ban ocksa underrattelaen om Petrarcas 

 dod. I det testamente, denne fyra ar 

 forut gjort, fanns foljando bestammelse. 

 At Giovanni di Certaldo, kallad Boc- 

 caccio, testamenterar jag 50 florentin- 

 ska guldgyllen, for att ban ma kopa 

 sig en vinterkladnad till sina nattliga 

 studier. Jag blyges att efterlemna sa 

 litet at en man af bans fortjeuster . . ." 

 Det smartsamma intryck, budskapet om 

 vannens dod gjort pa Boccaccio, var 

 orsak till en tarande sjukdom, fran 

 hvilken han ej tillfrisknade. Han dog 

 i Certaldo d. "21 December 1375. En- 

 ligt sin onskan jordades han i orteus 

 kyrka. 



Det verk, som bland flora dels larda, . 

 dels vittra arbqten ensamt forskaffat 



Boccaccio hans ododliga rykte. ar il 

 Decamerone (ett ord, bildadt fran gre- 

 kiskan, som betyder nagot i tio dagar 

 varande. Det innehaller en samling 

 af hundrade noveller, hvilka aro invaf- 

 da i ett slags roman. Att en stor del 

 af dem ar efterbildad gamla franska 

 fabliaux och andra da redan forbored- 

 da sagor och berattelser, deraf lider 

 deras torfattares fortjenst intet afbrack. 

 Det satt, hvarpa han begagnat och re- 

 producerat dessa materialer, gifver var 

 diktare den honom egendomliga karak- 

 ter, som gor honom till den konstenliga 

 italienska novellens skapare och forebild. 

 Decamerone, som i de gamla hand 

 skrifterne afven kallas Galeotto (ilprin- 

 cipe Galeotto), en benamning, som bar 

 sitt ursprung fran femte sangen af Dan- 

 tes Helvete (versen 137), skall hafra 

 borjats omkr. 1348 efter den tid Flo- 

 rens hemsoktes af pesten, och slutats 

 inemot 1358. Dock hade redan forut 

 enskilda delar af samlingen utkommit 

 i afskrifter. I inledningen till sitt verk 

 lemnar Boccaccio en beskrifning pa den 

 omnamnda pesten och sammanbinder 

 harmed den behagliga framstallningen 

 af den sc^ne, som bildar Decamerones 

 grundval. Sju unga darner, Pampinea, 

 Fiammetta, Filomena, Emilia, Lauretta, 

 Neifile och Elisa, rakas under pesttiden 

 en morgon i kyrkan Santa Maria no- 

 vella, i Florens; "ingen af dem hade 

 ofverskridit sitt tjugoattonde ar. ej hel- 

 ler var nagon yngre an aderton; hvar 

 och en var forstandig, af adelt blod, 

 skon gestalt. hb'fviska seder och anstan- 

 dig gladtigbet." Pa uppmaning af den 

 aldsta bland dem, Pampinea, besluta 

 de att leinna den sa fysligt hemsokta 

 staden och gemensamt begifva sig till 

 det ena el'ler andra af sina landtgods 

 ."att der bereda sig gladje, lust och for- 

 nojlighet utan att ofverskrida fornuftets 

 gransor.n Under deras ofverlaggning 

 intrada i kyrkan tre unge man, Panfilo, 

 Filostrato och Dioneo, bland hvilka 

 emedlertid ingen var yngre an tjugofem 

 ar, och i hvilkas bjertan hvarken ti- 

 dens olycklighet, eller forlusten af van- 

 ner och slagtingar, eller fruktan for 

 eget lif hade formatt utplana. ja, icke 

 ens afkvla kiirleken.n Dessa s8kte fa, 



