gransat alskade. Hon kaude att hon 

 icke mera var densamme, och hon bru- 

 kade saga: 



- Det ilr en sorglig aniug soin till- 

 hviskar mig att Bonaparte's arelystnad 

 en dag skall forma honom att fb'r- 

 skjuta mig. 



Som ingenting rattfardigade denna 

 fruktan, forsvann den. Kejsarinnan farm 

 sig sa smaningom med sin stallning och 

 borjade att tro pa framtiden. 



Lysande i hela glansen af sin ara 

 atervande segraren vid Wagram efter 

 fredens afslutande i Wien, till Paris 

 och helsades der af det jublande folket 

 sasom en halfgud. Han var i d'etta 

 ogonblick: nMindre an Gud; men mera 

 an menniska." Hela Frankrike kande 

 sig stolt Ofver sin kejsare och sin har. 

 Den ena festen foljde pa den andra i 

 Tuillerierna, der Napoleon och Jose- 

 phine stodo 'pa hojden af den makt 

 han skapat. 



Kejsarinnan kande sig lyckligare an 

 nagonsin. Qvinnan fruktade icke mera 

 den krona som furstinnan bar. Hon 

 hade borjat fatta fortroeude till sin 

 stallning och till orubbligheten af Kej- 

 sarens tillgifvenhet. Hon befarade icke 

 att Monarken skulle forleda maken att 

 glomma sin kiirlek. Besynnerliga odets 

 lek, just nu da hon kommit till full- 

 komlig trygghet, var sista striden emel- 

 lan iirelystnaden och karleken ntkam- 

 pad. Kejsaren hade beslutat sig for 

 en skiljsmessa. 



Det var en courdag pa hofvet, da 

 man om aftonen fann hela den kejser- 

 liga familjen forsamlad. 



Stralande af gladje och sallhet satt 

 kejsarinnan inbegripen i ett lifligt sam- 

 tal med Madame Letitia Bonaparte, 

 kejsarens nior. Josephjna 5fverlemna- 

 de sig denna afton helt och hallet at 

 den barnsliga glattighet, som utgjorde 

 ett af hufvuddragen i hennes intagande 

 karakter. 



Pa audra sidan af salon en samtalade 

 Napoleon med sin styfdotter Hortense, 

 Drottningen af Holland. 



Hvem har icke last beskrifningarna 

 om den utrtnior'lp'-tM-'t -^ M--,. milda och 



olyckliga Drottning Hortense. Hon ha- 

 de allt ifran barnaaren varit styffadrens 

 alskling och den beundran och tillgif- 

 venhet hon hyste for kejsaren, hade 

 till stor del sin grnnd i hennes tack- 

 samhet for hans faderliga omsorg om 

 hennes uppfostran och framtida lycka. 



Under samtalet med Napoleon hvi- 

 lade ofver Drottningens af Holland vack- 

 ra drag ett vaxlande uttryck af oro 

 och sraarta. 



- Ni tiger, Hortense, sade Kejsa- 

 reu, skulle jag verkligen hafva miss- 

 rakuat mig pa Er tillgifvenhet, da jag 

 hoppades pa Ert bistand i ett ogonblick 

 sadant som detta? 



Sire, Ni skulle icke heller ha 

 missraknat Er, ifall jag kunde i denna 

 handling se nagot annnat an .... Hon 

 hejdade sig. 



(Forts.) 



Elrigrammer. 



17. R y 1 1 a r e n. 



Har du en hast, som yagen battre vet 

 An dn (vi tala i fortrolighet) ; 

 Lat honom leda dig, slapp tygeln 

 Och hall dig bara i stigbygeln! 



Prisnppgifter. 



Charad N:o 18- 



0, hur sallt. nar vi mitt fursta voro ! 

 Inga sorger voro till for oss. 

 Hastigt flyktade all lifvets oro. 

 Vid en skyrnt af fantasions bloss. 

 Nar vi, som mitt forsta ocli mitt andra 

 Syntes hem ifraii mitt hela vandra 

 Med mitt tredjes par elaruligt nog, 

 Hein af frojd det lilla hjcrtat slog, 

 Att var frihetstimma nu var injie! 

 Blott i scalan vi mitt fjenle flnne. 



(iata N:r 18. 



Till munuen man mig alltid for, 

 Ej samma verkan jag dock go'r: 

 Pa marknad mig man stundom hor 

 1 bland gardiner jag forstor. 



Pris : En vacker gravyr, 



Losningar emottages till d. 15 Sept. d. a, 



Prislottningen eger rum d. 25 Sept, kl. 12. 



STOCKHOLM. TBTCKT HOS J. & A. RIIS, 1860. 



