154 



Eders Maj:t, tillade Hortense med bed- 

 jande rost, lyssna till mina ord, afstS 

 ifran en handling, som skall lemna 

 Edra tiender och efterverlden skal att 

 anklaga Er for uppkomlingars vanliga 

 fel, att vilja blifvu beslagtade med de 

 genom borden s& kallade store. 



; Hi ar qvinna, Madame, och be- 

 dOmer politiken efter Er tranga upp- 

 fattning. Jag ar man och vethvad 

 Frankrikes sanna val i detta ogonblick 

 kra'fver. Ni kan icke skilja Er upp- 

 fattning ifran person liga intressen och 

 clef fore soker Ni afven sadana hos inig. 

 Ni tror mig handla ledd af enskilta 



, bevekelsegrunder, da jag endast ta'nker 

 pd landets val. Hafdateeknaren skall 

 veta att ratt bedoma mig; o,ch skulle 

 fifven efterverlden oratt uppfatta detta 

 drag, vet jag dock att endast pligten 

 ledt mig och att jag handlat rait. 



Ratt! upprepade Hortense. Be- 

 trakta Er genial Sire, just i detta ogon- 

 blick, se! hum lycklig hon ser ut. Kan 

 det vara ratt att Ni ofver denna trogna 

 och Slska-nde makas iycka bryter staf- 

 ven. Kan verkligen staten fordra detta 

 af Er? Drottningen var upprord. 



Madame, Ni talar sasom kejsar- 

 rinnans dotter och vice konungens af 

 Rom syster. Jag bar haft oratt att 

 randa mig till Er, sade Napoleon med 

 ett uttryck, som gaf tillkanna att ban 

 ansSg Drottningen hafva talat .till fcir- 

 man for de sina. *) 



Sire! utropade Hortense med en 

 flammande rodnad pa sina kinder. Kej- 

 saren latsade icke gifva akt uppa hen- 

 aee utrop eller det intryck bans ord 

 gjorde, utan fortfor: 



Redan for tvenne ar tillbaka, da 

 jag var i Milano, gaf jag Eugene del 

 af'mitt beslut att skiljas vid Josephi- 

 ne. Er bror ahorde mig med lugn 

 och lofvade aft, da jag fordratle dot, 

 skulle ban meddela kejsarinnan mitt 

 beslut. Frankrikes vnl varhonomallt 

 for ka'rt ^tt ban elt ogonblick skulle 

 ta'nka pa egen forhist eller f Ord el. 



Jag liar forstolt Eders Majrt, sva- 

 rade Hortense och hamtade djupt efter 

 andan. Ni bar erinrat mig att det ej 



*) Eugene Be-auharnais. hade af kejsiren blif- 

 vit aJopterad och betraktades gisom Na- 

 poleons thronarfvinge. 



fir en Beauharnais som skall hoja sin 

 rost att forsvara kejsarinnan. I mor- 

 gon skall jag bista rnin bror d& haa 

 gar att underratta var mor om att 

 samme man som sa ifrigt efterstrafva- 

 de .hennes hjind, nu beslutat att for- 

 skjuta henne. Min mor, min bror och 

 jag hafva Eders Maj:t att tacka for 

 attt. Ni bar varit min mors beskyd- 

 dare och var far. Ni eger att befalla 

 ofver os s. 



Drottningen uppbar nu sitt idealiskt 

 vackra hufvud med adel vardighet. 



Barn, sade kejsaren med uiildhet. 

 Forsta, mig ratt och ahor med lugn 

 mina ord, sa skall Ni riktigt kunna 

 bedoma mitt beslut. Frankiikes sta'll- 

 ning ar sadan att jag maste forskaffa 

 det en bundsforvandt, som kan bista 

 det om sa skulle fordras. Jag maste 

 lemna Franska thronen en arfvinge. 

 som kan ra'kna pa slagtskapsband med 

 ett af konungahuset, om han skulle for- 

 ma bibehalla den nya dynastien och 

 beframja sitt lands lycka och ara. Om 

 jag i likhet med den store Alexander 

 dog bort ulan brostarfvinge skulle detta 

 rike, jag genom mina segrar gjort sa 

 arorikt och stort, falla sender liksom 

 fordom Macedonien. -- Noclvandighe- 

 ten, klokheten och pligten fordra att 

 jag pa allt satt soker att befiista Frank- 

 rikes makt. Det ar saledes icke min 

 arelystnad, icke mitt personliga intresse, 

 utan statens, som gjort att jag beslutat 

 mig till aktenskapsskiljnaden; Och jag 

 raknade pa Er cch Eugene's tillgifven- 

 het for att sa skonsamt som mojligt 

 bereda kejsarinnan pa det offer hon 

 och jag maste gora. 



Ni bar icke missraknat Er Sire. 

 Vi, hennes barn, skola forsoka att 

 forhindra att, utbrottetaf hennes smarta 

 icke nsa blifva sa valdsarnt alt det 

 kommer att aterljuda ofver helaFrank- 

 rike. Fransmannens kejsan'rina. sahogt 

 upphojd genom sin genurls ara qch 

 makt, Jar icke synas sakna en thron 

 hvars uppoffrande bar till wimnfolkets 

 val och kejsarens storhet. Beauhar- 

 nais enka bor icke foroltimpa sin i'orsta 

 gemals minne, genom att visa verlden 

 det hon sorjer den andra snm forskju- 

 ter henne. Eders Maj:t kau varafullt 

 fo'rvissad att jag skall soka motsvara 



