155 



hvad Ni af mig paraknat: aTven om 

 mitt hjerta pch fors'and icke kunna 

 fatta eller gilla deintressen sotn ledtEr. 



- Skilj kejsaren fran Bonaparte, s& 

 skall Hortense forsta mig. 



- Eders Maj:t liar sjelf sagt att jag 

 sasom qvinna icke kan se saken med 

 samma ogon som Ni. Jag bedomer 

 med bjertat; flVi med det kloka for- 

 staudet) 



Man bar borjat fasta uppmark- 

 aamheten vid vart langa samtal. Kej- 

 sarinnans ogon hafva under loppet af 

 nagra minuter ouppliorligt riktats pa 

 oss, sade kejsaren, och vinkade at vice 

 konungen at Rom, som genast nalkades. 



Jag liar talat vid din sj r ster, Eu- 

 gene och hon har lofvat att bista dig. 

 Ofverlaggom gemensamt huru J boren 

 g'a till yaga. Kejsaren bojde pa huf- 

 vudet och lemnade de bada syskonen. 

 Sjelf vgick han att samtala med Murat, 

 konungen af Neapel. 



Foljande formiddag finna vi Drott- 

 ning Hortense hos kejsarinnan. Denne 

 hade helsat dottren med ett uttryck af 

 frojd ofver att fa ra om henne. Ehuru 

 Hortense bjod till att a'fven synas glad 

 vittnade hennes rodgratna ogon om att 

 hennes sinnesslamning var nedslagen. 

 Hon hade iikval pa Josephines forfra- 

 gan om orsaken foregifvit nagon obe- 

 tydlig tillfallighet. Lugnad af denna 

 uppgift hade kejsarinnan helt muntert 

 y ttrat : 



Ah! jag forsfar, konungen af Hol- 

 land har i dag vaknat vid mindre godt 

 lynne och derifran harleder sig dessa 

 spar af farar. Du iir ett barn, min 

 Slskade Hortense, man niuste stalsatta 

 sig emot cle^sa herrars nycker och icke 

 la'gga dem pa sinnet. Var nu glad och 

 lat oss njuta af den lyckan att vi slip- 

 pa vara Ifejsarinna och Drottning, utan 

 fa vara mor och do/ter. En lycka som 

 under de* sednare aren ?a sSllan for- 

 unnats oss. Jag onskar blott att Eu- 

 gene afven vore har. Det ar sa lange 

 sedan ja* var fortroligt tillsammans 

 med Er bada. 



Hortense fOrsokte att smale emot 

 modren, men det ville icke lyckas. Ett 

 par. stora tarar trangde ovillkorligen 



fram och runno hastigt utfor kinden. 

 Hon led djupt af att se modren 8& 

 sorglos, sa fullkomligt fri fran alia 

 aningar om den . olycka Eugene hade 

 i uppdrag att forkunna. 



Hvad, mill dotter. du grater, ut- 

 ropade Josephine. Sannerligen maste 

 det icke hafva varit nagot ratt allvar- 

 samt som passerat emellan dig och din 

 gemal, efter du annu kan varabedrof- 

 vad. Jag fragar icke hvad det varit, 

 emedan icke en gang en mor eger ratt 

 att forska efter hvad som rorer tvenne 

 makar; , men jag ar fullt forvissad att 

 om konungen sag dig i delta cigonblick 

 skulle han angra sig. 



Josephine omfamnade* dottren och 

 tillade med ett intagande leende: 



Har din gemal sett dig grata? 



Nej, aldrig. 



Det r skada. Qvinnans tarar 

 aro en ursakt om hon felat; men en 

 tyst anklagelse om hon Sr oskyldig. 

 En akta man motstar dem sallan; jag 

 vet det af erfarenhet. Bonaparte ar 



: alldeles icke af nagot vekt lynne; utan 

 strang och fast till sin karakter och 

 Iikval har han aldrig kunnat se mig 

 grata^ utan att blifva rord. 



Vice konungens af Rom intrade be- 

 friade Horteuse ifran den tortyr hon 

 under nagra ogon Wick ulstod. Hon 

 erfor, Iikval vid brodrens asj'n och 

 tanka pa hvad som skulle folja, en sa- 

 dan angest, att hon velat utstota ett 

 smartans skrik. Hon tryckte handen 

 emot hjertat, liksom fur att befalla sin 

 kansla till (ystuad. 



Prins Eugene's a'dla ansigte bar pra- 

 geln af djupt allvar och en bitter 

 suiarta. Da han tradde in ra'ckte kej- 

 sarinnan handen emot honom, ulropan- 

 de gladt och hjertligt: 



' Ah! valkommen min son! Hvil- 

 ken gladje att fa se dig. Jag onskade 

 helt nyss att du skulle vara har och 

 Gud har . uppfyllt min Onskan. Kohl 

 och sitt vid min sida sa att vi kunna 

 fa samtala fortroligt. 



Pfinsen fattade den framrackta han- 

 den och forde den till sina l&ppar, 

 hvarefter han drog sig ett par steg 

 tillbaka med en vordnadsfull bugning, 

 sagande : 



