156 



Madame, det ar i <dag icke Er 

 son som besoker sin mor, utan ett om- 

 bud som kommer for att tala till fran- 

 ska kejsarinnan. 



Hvad skall detta betyda Eugene? 

 Pa din panna hvilar ett moln, skulle 

 du kanske komma for att bringa mig 

 en sorgpost? 



Kejsarinnan sag omsom pa Drottnin- 

 gen af Holland och omsom pa" vice 

 konungen, liksom hon velat soka ett 

 samband emellan den forres tarar och 

 den sednares ord. 



Eder.s Maj:t, atertog Eugene, bar. 

 sa'kert fullkomligt insedt att ju hogre 

 odet plasserat oss har i verlden, dess 

 storre blifva vara forpligtelser emot 

 andra, och ju mindre rum faviinrym- 

 ma at vara enskiltaintressen. Fursten 

 och furstinnan maste alldeles forgata 

 sig sjelfva da det galler nationens val. 



Hvarfore eager du mig detta? 

 Jag forstar det icke. Mitt hjertas oro- 

 l^ga slag kommer mig att ana det na- 

 gon ra'tt svar forlust maste ha drab- 

 bat mig. 



Nej, Edeis Maj:t, jag kommer 

 endast for att af Er fordra uppfyllan- 

 det af en pligt. Da Ni af ftanska 

 folket emottog dess lands arorika kro- 

 na upphorde Ni med detsamma att 

 vara maka och mor. Ni blef i framsta 

 rnmmet kejsarinna, med heliga och 

 dyra forpligtelser emot'Ert folk. Ni 

 ikladde Er skyldigheten att uppoffra 

 bvarje enskilt ka'nsla^ hvarje egen 6n- 

 skan och forhoppning da det ( gallde 

 riketg ford el. Ni fick ett stort ansvar 

 Er alagt. 



Na va'l, jag trodde icke att man 

 skulle behofva paminna mig derom, 

 svarade Josephine stolt. Jag vet mig 

 icke sasom kejsarinna hafva forglomt 

 mina pligter emot Frankrike. 



Sannt; men Snnu har icke natip- 

 nen af kejsarinnan fordrat nagot. Ar 

 Ki sa'ker pa Er sjals styrka', Madame, 

 att den icke skall svigta ifall jag nu 

 ar kommen att i nationens namn af 



, Er krafva ett stort offer. 



Eugene, hvad rnenar du? fragacle 

 kejearinnan bleknande. 



Hvad jag af Er begar. ar nagot 

 Ni fruktat allt se^an Ni intogEr plats 

 pa den franska thronen. Ni- har bat- 



vat derfor midt under Eder makas 6m- 

 hets betygelser, Ni har 



Prins Eugene, sade Josephine 

 och reste sig hfiftigt. Hon var dods- 

 blek. Ni har val icke vagat infinna 

 Er har, for att foresla Er mor en ak- 

 tenskapsskiljnad? 



En skiljsmessa emellan kejsar 

 Napoleon och kejsarinnan Josephine 

 maste ske. Frankrikes val fordra det. 



. Och hvem sa'ger maste? t'ra- 

 gade Josephine med flamtande rost. 

 Ar det min son som vill att jag skall 

 ofvergifva den maka jag a'lskar, och 

 for hvilken jag ar dyrbar och oum- 

 barlig. Min prins, jag hade hoppats 

 att Ni battre kande Er mor. Mark 

 va'l, endast doden kan skilja Josephi- 

 ne fran Bonaparte. % 



Ni misstager Er, kejsarens vilja 

 kan i detta afseende vara lika maklig 

 snm doden, sade Eugene dystert. Ma- 

 dame, denna skiljsmessa ar af honom 

 beslutad. 



Af Bonaparte, utropade Josephi- 

 ne med ett uttryck af vansinnig smarta. 

 Hon stirrade pti sina bada barn, hvar- 

 efter hon utstotte ett skrik och foil 

 satoslos tillbaka pa divanen. 



Slaget har dodat henne! snyfta- 

 de Hortense pa kna vid hennes sida, 

 badande hennes bander med sina tarar. 



Eugene sokte medelst lukt saltater- 

 kalla henne till lif. Han mumlade med 

 djup nedslagenhet: 



Arma, bast for dig vore att al- 

 drig mera Sterva'nda till lifvet, der du 

 endast skall helsas af sorg och for- 

 sakelser. 



Efter en half timtnas forlopp anda- 

 des kejsarinnan ater och oppnade slut- 

 ligen ogonen. De folio pa den gra- 

 tande dottren och sedan pa sonens 

 sorgsna ansigte. 



Heliga Guds moder! forbarma dig 

 ofver mig,, stamn^ade hon med na'stan 

 tonlos rost och reste siglangsamt upp. 

 Hon drog en djup suck och tryckte 

 ha'ndernn emot brostet: hvareft-er hnn 

 forblef en lang stund nrorlig. 



O min mor! bad Horiense gra- 

 tande, tala, sag ett ord. Er stumma 

 smarta skulle kunna doda mig. 



Man dor icke fast hjertat brustit, 

 hviskade Josephine. Jag lefver ju, jag. 



