NYTT 



1860. 



Utkommcr minst 4 ganger i manaden. Prenumeratjonspris fdr hela urgangcn Z E:dr B:mt 



ellor 25 6re i manaden. 



och skonast, nar de vid lifvets afton 

 racka h varan dra hand en till tack for 

 den hallna trohefen, for lifvets gladje. 

 En herrligare aftonrodnad bar du al- 

 drig sett. 



Men kanske lurar en orm i rosen- 

 busken, der du vill plocka den skona 

 blomman; i nasta trad sitter kanske 

 en hok med spanda blickar, for att 

 gripa den stackars dufvan, sa snart 

 hon vagar sig \it ifran boet. Och blixta* 

 och stormar genomkorsa de skona 

 dagen, och giftiga angor uppstiga fran 

 karret. 



Och i det menskliga lifvet, gdr icke 

 afven der lasten med hogrest panna 

 bredvid det smygahde brottet? Ligger 

 icke afven der skallerormen lurande, 

 for att locka till sig och forgifta den 

 stackars lilla fogeln? 



Skulle du derfore vilja saga, att du 

 ej vagar taga eft steg, eller plocka en 

 blomma af fruktan for giftiga ormar, 

 som krala ofverallt? Skulle du vilja 

 sa'ga, att hela atmosferen ar forpesfad, 

 derfore att en giftig anga nagongang 

 kan uppstiga ifran ka'rret? eller att 

 jorden Sr-ett hemvist endast for brott 

 och elande? 



Nej, men feghet vore det att ej va- 

 ga betrakta dessa lifvets och naturens 

 skuggsidor, alt blunda och forsoka in- 

 billa sig, att de ej finnas. 



Markis L hade ett par tiotal af ar 

 varit en af det'hogre.sallskapslifvets 

 mest firade hjeltar. Man bibehalter sig 

 ej pa denna hojd ett par artiondenige- 

 nom utan stora fortjenster, ocksa egde 

 markisen deni. Att staten eller mensk- 

 ligheten i allmanhet ej dragit synner- 

 lig vinst af dem, hor ej hit, man kan 

 ej hinna till ofverallt. Han hade en 



Ett Nattstycke. 



Af A. M. Fahlcrantz. 



Ja naturen fir skon. Skon ar hon, 

 na'r varsolen sa vanligt blickar ner pa 

 jorden och i flamrnande sfcralar uttalar 

 sitt- inilda: Vakna upp! nar jorden da 

 vaknar och iklader sig sin tnorgondrSgt, 

 prydd med tusentals skiftande blom- 

 mor, och tusentals foglar helsa: god 

 morgon! Mr backarne afkasta tacket 

 och borja sin dans, som de ej ta'nka 

 sluta fore aftonen. Nar dufvan i det 

 varma boet borjar kuttra om karlek, 

 besvarad karlek. Nar hafvet hojer si- 

 na boljor och bjuder solen att dricka 

 ur deras rika brost, och de dricka hen- 

 nes stralar. Skon ar hon i sornmarens 

 rika praktskrud. Skon ar hon. nar 

 hon om hosten utdelar sina hafvor at 

 sina hungrande barn, innan hon gar 

 till hvila. Skon a'r hon annu, nar hon 

 hvilar under snofacket, och den klara 

 himlen med milliouer ogon vakar of- 

 ver henne under hennes soinn. 



Och skcint ar lifvet. Skont ar det, 

 na'r modren sitter med sin forstfodde 

 pa knaet, och himlen, hans narmaste 

 himmel, moderskitrlekens himmel, ned- 

 stralar pa honom. Nar sedan den tack- 

 samme sonen med starka armar stodjer 

 den karleksfulla. ,nu svaga modren, 

 eller bar henne ofver lifvets stotestenar 

 och branningar. . Skont ar det. nar den 

 starke vapnar sig, och trotsar faror och 

 dodar, for att beskydda de svaga. Nar 

 den vise med vakor och modorsamlar 

 Jjuset, for att lata det aterstrala till 

 sina medmenniskor. Skont a'r det, nar 

 ynglingen och flickan kanna karlekens 

 forsta rorelser, nar de blygtnarma sig 

 till hvarandra och slutligen sviirja tro- 

 *iet tir hiertats, det rena hjertats djup, 



