206 



Och dagen gaf honom ingen lattnad. 

 Med rysning a'tersag ban solen, han 

 mindeSj med hvilka tanlasier han gifvit 

 henne sin afskedshelsning aftonen fiirut. 

 Slutligen tog han sig mod att la'sa 

 brefvet. Adressen var: 



*Till min dotter, att oppnas efter 

 min dod. 



"Alskade Elise ! Jag bar bedragit dig, 

 du ar ej dotter af en officer, min make; 

 jag bar aldrig baft en make. Jag skulle 

 ej kurinat se dig i ansigtet efter en sa- 

 dan bekannel.se, du far derfore forst 

 ve(a det efter min dod ; da kan jag ej 

 se, bur du rodnar <ofver din fodsel. 

 Det a'r likxval ej titan afsigt, jag nu la- 

 ter dig v^ita det. Jag bar aldrig baft 

 en . make, men du kan torhanda a'nnu 

 vinna en far. I tjugu ar bar du varit 

 min enda trost, all min ka'rlek, all min 

 omsorg bar jag'egnat at dig, och du 

 bar rikt belonat mig, annu fran grafven 

 tackar jag dig derfor. Gud vare lof! 

 du ar starkave an ja.g varit. men anda 

 behofver du ett skydd, ett bjerta att 

 sluta dig till. 



"Markis L a'r din far. -Matte Gud 

 ej ha uppteeknat de eder, hvarmedjian 

 darade mig, arm a, fader- och moder- 

 losa flicka! ban svek dem alia. Nu 

 vill jag tro, att ban ej ta'nkte bedraga,' 

 na'r ban svor dessa eder. (Detgick 

 en rysning ofver markisen, na'r han la- 

 ste denna rad, det var nastan som ban 

 skulle fatt en aning om, att det fanns 

 ett samvete. Han fortfor att lasa) Nu 

 vill jag tro, att bah ej tankte bedraga, 

 na'r ban svor dessa eder. Det var va'l 

 lattsinnighet. kanske, bordsstolthet, som 

 gjorde, att han sedan drog sig tillbaka- 

 Min barkomst var ejjemnlik med bans, 

 och det hade ban ej aktat i karlekens 

 forsta rosendagar. Sa tanker jag nu, 

 da tanken pa den na'ra doden mildrar 

 kansiorna. Da, na'r jag sag mig bedra- 

 gen, hade jag ingen forsonande tanke 

 for honom. Han var for mig ej annat 

 an en kail uppsatlig bedragare. Jag 

 flydde, for att aldrig mer lafa mig fin- 

 nas af honom. Kanske gjorde jag 

 ora'tf, kanske hai^ ban nag.on gang med 

 anger ocb la'rigtan sokt mig, 



"Du foddes eju manader efter min 

 fiykt, han vet ej, att han bar en dotter. 

 Han bar ej ingatt nagon aktenskaplig 



fiirbindelse; skall jag tro, att det ar 

 minnet af mig, som bind rat honom? 

 Ack! da skall han tacka mig for den 

 ska'nk, jag gor honom. Passionernas 

 alder ar va'l nu forbi, och kanske bar 

 ban iritet enda hjerta, som a'lskar ho- 

 nom. Du skall uarma dig till.honom r 

 du skall scika att vinna lians karlek, 

 jag vet, att det skall lyckas dig, jag 

 tror sa fast pa blodets rost. Ocb forst 

 dd, na'r du med sakerhet ser, att ban ' 

 blir dig tn karleksrik far, forst da skall 

 du upptaeka dig for bonom, da skall 

 du saga honom, att jag pu dodsba'dden 

 forbltit bonom, att jagfran bimlen val- 

 signar bonom, om bnn gal da r mitt li- 

 dande till dig. Du skall saa bonom, 

 alt jag hallit mina eder, ehuru bans 

 mened gjort jnig IVi. Lyssiiar ban ej 

 till naturens ro-st. skulle du se. att, han 

 ej vill bli dig en far, da bar jag ingen 

 pa jorden att anfortro dig till, lly till 

 Gud! , 



Din olyckliga mor, Louise H 

 Efter brafvet voro lo'jande ord skrif- 

 na af Elises band: "Herr mai-kis! ni 

 ser, att min mor anbefallt mig at-t soka 

 vinna er ka'rlek. D^et bar lyckats mig 

 pa ett forfarligt satt, mitt uppdrag a'r 

 slutadt ocb jag aftrader. Hon bar sagt: 

 om han ej vill bli dig en far, fly till 

 Gud! Och jag flyr till Gud. Gud vare 

 mig nadig och er! Elise." 



Och markisen forsokte att tysta det 

 uppstigande samvetet, det var sa ovant, 

 sa obeqvamt. Hvad ondt hade ban 

 gjort? Han kunde*ju ej ana forhallan- 

 det, han hade ju ej asyftat annat an 

 ett litet vanligt karleksafventyr. Han 

 stortade sig i sina vanliga nojen och 

 forsokte att dra'nka det obehagliga min- 

 net i champagne. Men ,inga sofismer 

 ocb inga utsva'fningar formaddefordrif- 

 va spoket, som forfoljde bonorn.. Det 

 stod der i dubbel gestalit. Der stod 

 den skona, oskyldiga flickan med blic- 

 kar, som tiggde faderskarlek, men bred- 

 vid stod liket med det svartbla ansig- 

 tet ocb de forvridna dragen. Tillkom 

 ej a'fven minnet af hennes mor, den 

 olyckliga Louise? Kanske. Troligast 

 bade hennes bild forlorat sig bland 

 mangden af bans offer. 



