atminstone matte kuuna skryta med eu 

 son, systerson, svager eller kusin, som 

 riktat National-Theatern med en kome- 

 di, en tragedie eller atminstone en 

 Operette. Hum stor denne fortjenst 

 kimde till sin inre halt vara, derom be- 

 kymrade sig ingen; godt, medelmattigt 

 och uselt antogs i parti ofver hufvud. 

 En kabal behofdes ej for att beskydda 

 ett daligt stycke. Den ena hb'fligheten 

 krafde den andra; och emedan samtlige 

 herrar, sa val forfattare, som Domare 

 hade asneoron, sa kunde det ej falla na- 

 gon in, att upptacka dem pa sin granne. 

 Man kan latt forest alia sig, attkon- 

 sten ej vann mycket pa denne libera- 

 litet. Men hvad fragade Abderiterne 

 efter konstens intresse: nog af, att det 

 beframjade lugnet i deras stad och inte- 

 ressenternes noje, att dylika saker af- 

 gjordes stilla och fredligt. Nu kan 

 man se sade Archonten Onolaus 

 huru mycket det fcommer derpa an, att 

 man tager en sak i ratta an dan. Det 

 der komedivasendet, som i Afhen vac- 

 ker sa manga och bullrande tvister, 

 beframjar i Abde'ra det allmanna goda 

 forstandet, och ar det oskyldigaste tids- 

 fordrif i verlden. Man gar pa kome- 

 dien, man roar sig pa ena eller andra 

 sattet, antingen med att hora pa, eller 

 med den nastsittande damen, eller med 

 drommaude och sofvande, eller huru 

 man behagar: andtligen applauderar 

 man, s gar nojd hem, och dermed ar 

 det slut. 



Vi hafva sagdt fb'rut, att Abdoriter- 

 ne hade sa mycket att gora med sin 

 Theater, att de talte om intet annat, 

 an om densarama; men nar de talte om 

 Theaterstycken, och representation, och 

 Acteurer, sa skedde det ej for atlT un- ' 

 dersoka, .hvad deri kunde vara berom- 

 vardt eller icke; ty om de ville finna 

 behag eller intetx finna det i en sak, 

 det berodde, efter deras mening, endast 

 och allenast af deras fria vilja ; och, 

 som sagdt ar, de hade en gang for alia 

 traffat en viss tyst ofverenskommelse 

 med hvarannan, att uppmuntra sina iii- 

 hemska dramatiska manufacturer. Man 

 ser'nu ratt ogonskenligt sadede 

 hvad det utrattar, att konster blifva 

 uppmuntrade pa ett stalle. For 20 ar 



se'n hade vi knappt 2 eller 3 Poeter, 

 och de vackte ingens .uppmarksamhet, 

 utan pa broil ops- eller fodelsedagar. Nu, 

 under de 10 eller 12 areri, som vi ega 

 en egen Theater, kunna vi redan upp- 

 visa 600 styckcn, stora och sma sam- 

 manraknade, hvilka alia vuxit pa Ab- 

 deritisk grand och botten. 



Nar de saledes pratade om sina ska- 

 despel, sa skedde det blott, for att fra- 

 ga hvarannan, t. ex. om ej gardags- 

 spektaklet var vackert? och for att sva- 

 ra hvcirannan, att det var ganska vac- 

 kert, och fur att beundra den nya, vack- 

 ra kladningen, hvilken den Actricen 

 bar, som spelade Ipliigenies eller An- 

 dromaches role; och da fick man an- 

 ledning till tusende sma interessanta 

 anmarkningar och dialoger ofver det 

 satt. hvarpa Acteurerne och Actricerne 

 gingo, buro hufvudet, forde armarne, 

 in. m. d. Imedlertid talte man ocksa 

 ibland om sjelfva stycket, sa val om 

 Musiken, sora om Orden (sa kallade 

 de Poesien) det ar, hvar och en sade, 

 hvad honom mest eller. minst behagat; 

 man upphojde och utletade de rorande 

 och sublima stallena: tadlade afven 

 har och der ett uttryck, ett alltfor lagt 

 ord, ett sentiment, som man fann 6f- 

 verdrifvet eller s'totande; men alltid slu- 

 tades kritiken med den eviga Abderi- 

 tiska refrang : det ar andd i alia fall 

 ett vackert stycke och det har myc- 

 ket moral uti sig. vSkonmoral! pla- 

 gade den lilla tjocka Radsherren tillag- 

 ga, och alltid intraffade det sa, att de ' 

 stycken hvUka han prisade for mora- 

 lens skull, just voro de uslaste.. 



Man skall kanske tanka, att da de 

 synnefliga orsaker man hade i Abdera, 

 att gilla ofverhufvud alia inhemska styc- 

 ken, ej kunde tilliimpas pa de utland- 

 ska, sa skulle de Atheniensiska Dra- 

 maturgernes stora foretr;ide bilda Ab- 

 deriternes smak, och lara dem skilna- 

 den emellan det goda och daliga, isyn- 

 nerhet den omatliga skilnaden emellan 

 snillets naturliga kallelse och blott pre- 

 tention och efterqpning, emellan den 

 sanna mastarens muutra, jemna och 

 otrottade gang och harmareus styl, stel, 

 efterlinkning och efterkrypning. Men 

 l:mo ar smaken en sak, som utan en 



