238 



Sent en natt hosten ar 1680, bulta- 

 de nagon sa" hardt pa det lilla husets 

 port att det gaf ecko. Baptiste, en 

 gamm'al betjent, hvilken hos froken de 

 Scuderl tjenstgjorde ba<ie som \ kock 

 och portvakl, var handelsevis pa landet 

 pa sin systers brollop, och saledes var 

 endast 'Martiniere, froken de Scuderis 

 gsftnla kammarjungfru, hemma. D den- 

 na horde de upprepatie slageri papor- 

 ten kom .hon mod forskrackelse ihag 

 Baptistes bortovaro och att hon, jemte 

 matmodren s,aledes voro utan allt be- 

 skydd. Alia mord- och tjufhistorier 

 som hon last, eller hort talas om, run- 

 no henne i.sinnet, hon tviflade ej ett 

 ogonblick pa att det var nagra orostif- 

 tare, som underrattade om husets of- 

 vergifna tillstand. nu skynciade attbe- 

 gagna sig deraf, for att tillfoga'hennes 

 alskade froken nagot ondt. hon rorde 

 sig foljaktligen icke ur stall et for att 

 oppna, utan satt der smasvarjande b'f- 

 ve'r Baptiste och hans systers brollop. 



Emellertid Ijodo slagen allt hardare 

 Dch hardare och de<; forekom heane 

 som om hon ibland horde utropen : 



Sa oppna da!... I Jesu namn, 

 oppna ! 



Med oupphorligt tilltagande angest 

 fattade Martiniere slutligen ett ljus och 

 sprang ut i forstugan. Har horde hon 

 annu tydligare den bultande ropar 



For Guds barmhertighets skull, 

 oppna! 



- Sa der talar val iinda ingen rof- 

 vare ttinkfe Martiniere; kanske ar 

 det nagon forfoljd stackare' som soker 

 en tillflykt hos min medlidsamma fro- 

 ken! . .. Hum som heist, ar det bast 

 att vara forsigtig! 



Hon oppnade fonstret, tittade ut Och 

 fragade med en sa manlig rost som moj- 

 ligt, hvem det var som understod sig 

 att fora ett sadant oljud att hela huset 

 maste vakna dervid. Vid skenet af 

 manan som just nu framtittade bakom 

 nagra morka moln varseblef Martiniere 

 en lang, i en ljusgra kappa insvept 

 gestalt, som tryckl den bredbordiga 

 hattcn djupt ned i pannan. Men da 

 slagen anda icke upphorde, ropade hon 

 med sa hog rost att den frcmmande 

 nodvandigt muste hora henne: 



Baptiste! . . . Claude! . . . Pierpe! 

 skynden er upp for att se efter hvad 

 det ar for en odugling som amnar sla 

 in porten for oss! 



Den fremmande svarade med mild, 

 niistan klagande rost: 

 * Ack! jungfru' Martiniere, jag vet 

 ju att det ar nj som talar, goda gum- 

 ma, sa myoket ni an forsoker att fo'r- 

 stalla er rost!... Icke heller har ni 

 flera karlar i rummet an Baptiste och 

 ban ar icke en gang hemma for ogon- 

 blicket utan pa landet pa sin systers 

 brollop. Men tro mig, ni kan lugnt 

 oppna for mig! . . . Jag maste nodvan- 

 digt tala med er froken! 



Ar ni galen! utropade Marti- 

 niere, bur kan ni bega'ra att fa 

 traffa min froken midt i natten! . . . 

 Hon sofver utomdess och jag amnar 

 ickc for nagonting i verlden va'cka hen- 

 he ur den forsta Jju/t'a slummern. Vid 

 hennes ar behofver man min ?jal sa 

 mycket ro man kan fa! 



Jag vet bestamt att hon annu 

 ickc gatt till sangs,, utan just nyss slu- 

 tat sin roman Clelia, pa hvilken hon 

 arbetat med rastlos ifver,en langre tid, 

 nu haller hon pa med nagra vcrser, 

 dern hon i morgon amnar upplasa for 

 markisinnan de Maintenon . . . Jag be- 

 svar er^ derfore, basta fru Martiniere 

 oppna! . . . Ni raddar en olycklig fran 

 forderfvel", ja, en menniskas ara, fri- 

 het och lif bero af mitt samtal med er 

 froken. Kom ihag att er matmors'evi- 

 ga vrede kommer att traffa er, nar hon 

 erfar, att det varit ni som skoningslost 

 bortstott den arme, . hjelpsokande frSn 

 hennes port! 



Men hvarfore i Guds namn vill 

 ni just nu, vid denna ovanliga timma, 

 anropa miu frokens medlidand<; ro- 

 pade Martiniere ned till den obekante 



- Kom igcn i morgon bittida! 



Lika litet som den alltforkrossan- 

 de blixten fragar efter tid eller rum r 

 for att sla in och traffa sitt offer, gor 

 odet det! ... Bor man, nar endast ett 

 visst ogonblick kan medfora raddning, 

 uppskjula hjelpen? Oppna utan fruk- 

 tan! . . . Ack! hvad kan ni ha att be- 

 fara af en olycklig ofvergifven och for- 

 foljd stackare, som i sin stora nod ej 

 vet nagon annan utva'g a'n att anropa 



