246 



Markisinnan ma ha ratt att icke 

 vilja bora talas om vara herrars ga- 

 lanterier: men hvad menar ni om den- 

 na suppiik? 



Froken de Scuderi reste sig vord- 

 nadsfullt fran sin stol, en flyktig rod- 

 nad, farjade hennes bleka kinder och 

 med en djup nigning och nedslagna 

 ogon svarade hon : 



Un amant qui craint les voleurs 

 N'est point digne tfamour!*} 



Fortjust ofver dessa ridderlig'a ord 

 utropade kungen med blixtrande ogon: 



Ja, ni har ratt, min froken ; inga 

 blinda matt och steg, hvilka lika ofta 

 traffar den oskyldige som den skyldige, 

 skola beskydda fegheten! Ma Argenson 

 och la Regnie hjelpa sig sjelfva! 



Alia dessa furor skildrade Martiniere 

 i de lifligaste fargor for sin froken da 

 hon morgonen efter det nattliga upp- 

 tradet berattade henne dess alia detaljer 

 och davrande i-ackte henne skrinei Sa- 

 val hon som Baptiste, hvilken stod 

 blek och forsagd i ett horn, forlaget 

 vridande nattrnossan mellan begge siria 

 hander, bado pa det bevekligaste och 

 for alia helgons skull, matmodren att 

 endast med den storsta forsigtighet dpp- 



na det. 



I 3ren begge tva pultroner! sade 

 froken de Scuderi, leende hallande den 

 tillslutna hemligheten i sin hand att 

 jag icke ar rik och att man saledes ej 

 kan finha nagra skatter hos mig, for 

 'hvilkas erhallande de,t lonar moaun att 

 blifva mOrdare, vcta de nog ty enligt 

 hvad J sjelfva sa'ger ha ju de elaka 

 menniskorna reda pa allt, hvad som 

 foregar inne i husen . . . Icke heller kan 

 nagon gerna trakta efter mitt lif ! . . . 

 Till, hvilket andamalsvinnande skulle 

 det val kunna ske?. . . Hvem bryrsig 

 om en sjuttiotrears gammal qvinna, 

 som aldrig forfoljt andra an de skur- 

 kar och fredstorare som hon sjelf ska- 

 pat i sina romaner, och som utomdess 

 skrifver sa medelmattiga verser att de 

 ej kunna uppvacka afund hos nagon! 

 Allt hvad jag efterlemnar bestar i nagra 

 hofdragter och ett par dussin tcmligeri 



*) Kn alskare som frnktar tjufvar, fwtjenar 

 ingen karlek. 



snvggt inbundna bocker! allt saker som 

 ej "kunna fresta juvelljnfvarne! Du ma 

 saledes beskrifva den fremmande aldrig 

 sa forskracklig min basla Martiniere, 

 sa tror jag anda icke att ban hade na- 

 gonting ondt isinnet! Derfore fort upp 

 med skrinot! 



Martiniere tog bakslag och Baptiste. 

 toll pa knii, doljande hufvudet i sina 

 bander, nar froken de Scuderi tryekte 

 pa fjadern och skrinloeket med ett sak- 

 ta buller for upp. 



Men huru mala hennes forvaning nar 

 hon i skrinet fann ett par gyllnej med 

 juveler rikt besatta armband och ett 

 blixtrande halssmycke.. Hon tograskt 

 ut de underbara grannlaterne och me- 

 dan hon' utbredde sig Ofver det beun- 

 dransvarda arbete som var nedlagdt 

 pa halsbandet, beskadade Martiniere 

 de lysande armbanden sagande gang 

 pa gang att ej en gang den fafanga 

 fru de Montesgrais egde nagonting sa 

 grannt. 



Men hvad belyder detta? utr6- 

 pade frtiken de Scuderi, som i detta 

 ogonblick varseblef en pa botten af 

 skrinet liggande papperslapp. 



Hon hoppades naturligtvis att i den 

 finna upplosningen pa gatan, men knappt 

 hade hon last det lilla brefvet forran 

 det foil ur hennes darrande hander. 

 Hon kastade en talande blick mot hoj- 

 den och sjonk derefter till halften af- 

 danad tillbaka i landstolen. Gripne 

 af forskrackelse hastade Martiniere och 

 Baptiste till hennes hjelp. 



- O! hvilken ocrhord skymf! utro- 

 pade hon med af tarar qvafd rost 

 Skall nagonting dylikt handa mig nu 

 vid mina nuvarande -r! . . . Eller har 

 jag verkligen handlat obetanksamt och 

 lattsinnigt som en ung flicka^! . . . O 

 min Gud hur var det val mojligt att 

 gifva dessa pa skamt uttalade ord en 

 sa falsk uttydning! 



Froken de Scuderi holl nasduken for 

 ogonen och grat och snyftade sa haf- 

 tigt att hvarken ,Martiniere eller Bap- 

 tiste visste pa hvad suit de skulle Hn- 

 dra hennes djupa smarta. 



Martiniere tog det olycksdyra pappe- 

 ret fran golfvet. Dera'stod: 



nUn amant qui craint les voleurs 

 "N'est point digne d'amour! 



