250 



evunno dc pa ett h5gst besynneiligt 

 salt ur min veikstad. 



Hinilen vare lofvad ulropade 

 froken de Scuderi ecli sprang med en 

 ung flickas latlhet upp fi an stolen fram 

 till Cardillac pa hvars axlar hon lade 

 gina brgge ha'nder Himlcn vare lof- 

 vad aU jug 'tgenfunnit de dyibara smyc- 

 kenas egare, lag dem genast tillbaka 

 de tillhora er! 



Hnn -berattade dc.refter hum de kom- 

 mit i hennes bander. Cardillae aflior- 

 de henne tigaude och med nedslagna 

 o'gon. Da och da utstotte ban tit me-' 

 nings-fullt "hm! lim!... eller strOk sig 

 sak'a cm kinder och haka. 



DS froken de Scudeii slufat sin be- 

 ratlelse var det som om guldsrneden 

 kampat med my eke t s-ridiga fankar 

 och forgiifVes lorsokt att k< mrna. pa 

 det klara med nagot nyss falfadt besluf. 

 Han gned sig i pannan, suckade cch 

 for med handcn o'f'ver bgonen, like m 

 f"r alt dolja frambryfande tarar. Slut- 

 ligeu fr.ttade han tag i skrioet rackte 

 det at froken de Scuderi och foil lang- 

 samt pa kna. 



Er a'dla. hogsinnade dam. har 

 odet besfamt dessa smycken sade 

 han. l\u mins jag ocksa att jag 

 medan jog h<">!l pa mt'd dem, (ai.kte 

 pa er, ja. uSstan bestamde dem forer, 

 toremd derfo-e icke att rnotfaga och 

 att bara d in det ar det ba'sta s^m jag 

 p& liinge astiulkommit ! 



Karaite master Reu6 hvad tdnkvr 

 ni j,a? fragade froken de Scuderi gladt 

 skamtande passar det sig val f6r 

 en per.-on vid mijia ar att styra u< sig 

 med blixti'nnde stenar? . . . Och hvar- 

 fr.re vill .ni just gi'ra mig en sa sfatlig 

 preseni? . . . Ksl, vore jag vacker som 

 frokcn de Fonfange eller rik som fru 

 de Monft'f-pau skulle jag kanske icke 

 ];a dessa dyrbarheter gti mig urha'n- 

 derna . . . men hvad skola dessa'vissna 

 armar och dcnna skrtimpna hals med 

 dylikt gliucr! 



Caidi!!ac hade emellcrtid rest sig 

 och med vilda 'blickav fortfnr han att 

 racka skrinet af, froken de Scudi ri. 



F">r Cujds barmhe; tight'ts skull 

 moHag min ^iifva mldig friiken hud 

 han Ni anar icke hvilkc n beundran 

 och vordnad jyg i mitt hjerta hjser 



for er dygd och era hoga fortjensfer, ' 

 Tag derfore t-mnt min ringa gafva eora 

 ett sviigt bevis jjd dessa mina tanktsi'Ut. 

 Da fruken de Scuderi a'tida tvekade 

 tog fru de Maintenon till ordet: 



Hvad pralar ni oupphorligt ora 

 era &r?... Hvad ha vi tva med aren 

 att g5ra?... Bar er derfore icke dt 

 som en fjapig flickunge som gcrna ville 

 gripa efter den ljufva frukten, bara det 

 kunde bke u(an hand och finger! . . . 

 Afslu icke en ska'nk som andra tj skulle 

 erhal'a, hjodo de an tn hel formogen- 

 het d erf or! 



Markisiiinan tvingade pa detta sfitt 

 froken de Scuderi att mottaga skrinet 

 och knnppt sag miister Ren^detihen- 

 nes ha'nder, iona'n han sloriade pS 

 km'i for henne, kyssfe henries klader, 

 ha'nder. stankade, suckade, grat, euyf- 

 tade, sprang, upp snm en gaining, kull- 

 kastande stol och b*ovd ea att porce- 

 lainspjeserne folio i tusen stycken, och 

 rusade sedan pa dorrn. 



Utom sig af forskiackelse utropade 

 fru de Scuderi: 



For alia he'gons skull hvad g^r 

 tU maniu n? 



Men markisinrian som dcnna ha'nde'- 

 se forsatt pa. ovanligt godt lynne bor- 

 jade att gapskratia. 



Forstar ui in!e att master Re"iie 

 ;'ir pin ka'r i er, min froken infoll 

 hon och enligt antagen sed borjar 

 han fcrst att hestorma ert hjerfa med 

 sin a vika sk anker. 



Markisinnan dief ska'mfet a'nnu lang- 

 re genora att. uppn-ana den gamla 'ro- 

 ken aft <j visa sig alltfor giym mot 

 don foiivifliide alskaren och slutligin 

 b'ef af'ven friiken de Scuderi sa sir.it!ad 

 af .in vaninnas mun'erhet att fusen 

 glada infall korsade hvarandra. Mar- 

 kisinnan eibjdd sig alt binda bnidkio- 

 nan oeh att. undervisa den tillkomman- 

 de fru Cardij'ac i en ma'mors pligter, 

 ty hvad kunde val en sddan dtr Hten 

 ilickunge veta deial ! 



Da froken de Scuderi resfe ?ig for 

 att lemna maskisinnan, b!ef l;on ater 

 allvar^atn vid sisynen af prnyckeua. 



Huru 8':m he'st sade hon 

 kommer jng tiuda aldi'ig att L-cgagra 

 dcssa dyrbarheter. De ha likval en 

 tid varit i 1 oTviirncs bander och jag 



