36. 



i 



NTTT 



I860. 



LORDACMAGASW, 



Htkommer minst 4 ganger i manaden. Prenumerationspris f&r hela argangen 3 E:dr R:mt 



eller 25 6re i manaden. 



Kopmannen i Vcncdig. 



af 

 Giovanni Fiorentirio. 



Forts, fr. foreg. numiner. 



Nu begaf sig, att nagon tid derefter 

 bans forut onmamnda vanner atervande 

 fran Alexandria med stor vinst; och. 

 som de anlande, fragade de om Gian- 

 netto, hvarpa alltsaramans fortaldes dera. 

 De skyndade derfore att omfamna ho- 

 nom och sade: Hur skiljdes du fran 

 oss, och hvart fardades du? Vi kunde 

 omb'jligt fa nagon kunskap om dig, fast 

 vi foro tillbaka hela den dagen, och tor- 

 mad de hvarken se dig eller fa veta, 

 hvart du tagit vagen. Derofver hafva 

 vi varit sa bedrofvade, att vi under 

 hela resan ej kunnat blifva glada igen, 

 da yi trodde, att du vore dod." Gian- 

 netto svarade: Det uppkorn gentemot 

 en hafsvik en storm, hvilken valdsamt 

 dref mitt skepp mot en klippa helt na- 

 ra land, sa att allt gick forloradt, och 

 jag sjelf med knapp 6d kom undan.n 

 Detta var den orsak, Giannetto fore- 

 bar, for att slippa upptacka sitt miss- 

 ode. Och sa gladdes de storligen att 

 aterse honom, tackade Gud derfor, att 

 atminstpne ban raddats, och sade : Na- 

 sta var skola vi med Guds nad vinna 

 ater, hvad du denna gang bar forlorat; 

 lat oss derfore akta pa att bar till- 

 bringa var tid gladt och utan svarmod.n 

 Och sa gjorde de ock, lefde godt och 

 voro lustiga, sasom de tillforene plagat. 



Men Giannetto gjorde ej annat, an 

 eftersinnade, huru ban skulle kunna 

 atervanda till damen, i det ban tankte 

 vid sig sjelf: "Forvisso skall jag bafva 

 henne till maka, eller ock dor jag, och 

 kunde nastan ej blifva glad igen. Der- 



fore sade messere Ansaldo flera ganger 

 till honom : Var ej ledsen ; ty vi hafva 

 ju sa mycket varor, att vi ganska val 

 bar kunna sta oss. Giannetto svara- 

 de: Min berre, jag blir aldrig tillfreds, 

 om jag ej far en gang till gora om den 

 resan." Messere Ansaldo, som deraf 

 insag bans onskan, utrustade, nar tiden 

 var inne, ett annat skepp at honom 

 med annu flera ocb dyrbarare varor an 

 det fb'rra. sa att ban derpa lastade 

 storre del en af hvad ban i verlden ag- 

 de. Nar vannerna hade utrustat sina 

 skepp raed hvad dem gjordes behof, 

 gingo de till sjb's tillsammans med Gi- 

 annetto. bissade segel och styrde sin 

 kosa. 



Medan de sa seglade allt flera dagar, 

 var Giannetto alltjemnt uppmarksam 

 for att fa aterse hamnen, som kallades 

 fruns till Belmonte bramn. Da nu Gi- 

 annetto en natt anlande framfor myn- 

 ningen af denna, som lag i en hafsbugt, 

 igenkande ban den genast, lat vanda 

 seglen och rod^et och styrde inat, sa 

 att bans foljeslagare pa, deandraskep- 

 pen afven denna gang ej blefvo det 

 varse. Nar damen steg upp om mor- 

 gonen och blickade ned at hamnen, sag 

 hon skeppets flaggor svaja. Hon igen- 

 kande det genast, ropade pa en sin 

 kammarjungfru och sade: "Kanner dn 

 dessa vimplar?" Kammarjungfrun sva- 

 rade: Min fru, skeppet tyckes vara 

 den yuglingens, som kom hit for ett ar 

 sedan och bar lemnade en sa stor mangd 

 af dyrbara varor." Damen sade: F6r- 

 visso talar du sannt: och i sanning bor 

 ban vara ej litet foralskad i mig, erne- 

 dan jag aldrig sett nagon enda, som 

 vandt hitat mer an en gang." Kam- 

 marjungfrun sade: "Jag bar ej nagon- 

 sin sett en hofviskare eller alskvardare 



