287 



tusen ducaterna och gick till domaren. 

 Bom han fann i sin kammare reda eig 

 till att fara sina farde. Da sade inesser 

 Giannetto till honom : "Messere, J bar 

 gjort inig den storsla tjenst, som na- 

 gonsin blifvit mig bevisad. Derfore 

 skulle jag vilja, att J medtager dessa 

 penningar hem till eder; ty J bar val 

 tortjent dem." Domaren genmalte: Mes- 

 ser Giannetto, jag eager er stor tack: 

 men jag behofver dem ej. Tag dem 

 med er, sa" att er husfru ej ma saga, 

 att J hushallat ilia." Messer Giannet- 

 to sade: "Ron ar minsann sa adelsin- 

 nad, hot'visk och god, att, om jag 

 ocksa gafve ut fyra ganger sa mycket, 

 skulle hon dock vara tillfreds; ty hon 

 ville, att jag skulle medtaga mycket 

 mer an detta.n "Huru ar Jeljestnojd 

 med henne?" atertog domaren. Mes- 

 sere Giannetto svarade: "DeUfinns in- 

 geri varelse i verlden, jag alskar hogre 

 Sn henne; ty hon 8r sa forstandig och 

 sa skon. som naturen nagonsin kunnat 

 skapa henne. Och, om J vill gora mig 

 det nojet att folja mig for att besbka 

 benne, skall J torundra er ofver den 

 heder, hon skall bevisa er, ooh skall 

 kunna ofvertyga er, om hon icke ar, 

 hvad jag sager, eller an mer." Doma- 

 ren svarade: "Hvad det betraffar, att 

 folja med er, sa kan jag det ej, erne- 

 dan andra goromal kalla mig; men, 

 efter J sager, att hon a'r en sa fortraff- 

 lig qvinna, sa helsa benne fran mig, 

 nar J aterser henne." Det skall ske", 

 sade messer Giannetto; men jag 6n- 

 skar likval, att J tager af dessa pen- 

 ningar. Medan han sade detta, fick 

 domaren se, pa bans finger en ring, 

 hvarfore han sade till honom: "Jag on- 

 skar den der ringen. Deiforutan vill 

 jag icke hafva en enda penning!" Mes- 

 ser Giannetto svarade: "Jag ar nojd 

 ha'rmed. fast jag ger er den ogerna; 

 ty min fru bar skankt mig den och 

 sade inig, att jag alllid skulle bara 

 den for hennes skull: och, om hon nu 

 ej ser den pa mig, skall hon tro, att 

 jag gifvit den at nagon qvinna; och 

 s, skall hon vredgas pa mig ocb me- 

 na, att jag ar foralskad i en annan, 

 fast jag vill henne battie an mig sjelf." 

 Mig", sade. domaren, "synes det visst, 

 att hon alskar er sa hogt, att hon skall 



tro er harutinnan; sag benne derfore, 

 att J gifvit den at mig. Men kauhan- 

 da vill J skanka den till nagon gam- 

 rnal karesta har? Messer Giannetto 

 svarade: Sa stor ar den ka'rlek och 

 trohet, jag bar till henne, att det ej 

 finns en qvinna i verlden, med bvil- 

 ken jag skulle vilja utbyta henue, sa 

 fullkomligt skon ar hon i allo." Och 

 sd drog han ringen af sitt finger och 

 gaf den at domaren; sedan omfamna- 

 de de hvarandra och bugade sig. Do- 

 maren sade: "Gor mig en sak till vil- 

 jes!" "Begar blott!" sade messer Gian- 

 netto. "Stadna ej ham, sade domaren, 

 nutan res genast hem tiller fru ! Det 

 tyckes mig vara en hel evighet", sade 

 meser Giannetto, "innan jag aterser 

 henne." Och sa togo de afsked. Do- 

 maren steg i en slup och reste siua 

 farde med Gud; men messer Giannet- 

 to gaf aftoumaltider ocb middagsspis- 

 ningar, ska'nkte sina foljeslagare hastar 

 och penningar och tirade sa fest flera 

 dagar och holl hof. Sedan tog han 

 afsked af alia Venezianare och forde 

 med sig messere Ansaldo, och mange 

 af bans fordna timgangesvanner reste 

 med honom. Nastan alia man och 

 darner grato af rorelse ofver bans af- 

 resa, sa behagligt hade han uppfort 

 sig mot alia den tid, han var i Ve- 

 nedig. Och sa reste ban och tog ko- 

 san till Belmonte. 



Nu hande, att bans fru anlSnde dit 

 flera dagar forut och latsade, som hon 

 varit vid badet. Hon kladde sig ater 

 som qvinna, gjorde stora tillrustningar, 

 lat belagga alia gator med dyrbara ty- 

 ger och nyklada manga skaror af be- 

 vapnade. Da messer Giannetto och 

 messere Ansaldo anlande, gingo alia 

 baronerne och bela hofvet dem till mo- 

 tes, ropande: "Lefve var herrel Lefve 

 var berre!" 



NSr de kommo i land, skyndade da- 

 men att oinfamna messere Ansaldo, 

 men latsade vara nagot fortornad pa 

 messer Giannetto, som hon dock i sjelf- 

 va verket alskade hogre an sitt eget 

 lif. Nu holls en stor fest med torne- 

 ring. ringranning, dans och sang, bvari 

 alia baroner, darner och froknar, som 

 der voro, togo del. Men da rnesser 

 Giannelto sag, att bans fru ej visade 



