2SS 



hon am ett sa gladt ansigte som vanligt, 

 gick ban in i sitt gemak, kalladehen- 

 ne och sade: "Hvad fattas dig?" och 

 ville omfamna henne. Damen sade: 

 Du behofver icke smeka mig sa der; 

 ty jag vet val, att du i Venedig ater- 

 uppsokt dina forna alskafinnor.n Mes- 

 ser Giannetto begynte urskulda sig: 

 men dam en fortfor: "Hvar ar ringen, 

 jag gaf dig?" "Hvad jag forestallde 

 mig", svarade messer Giannetto," bar 

 nu intraffat. Jag sade strax, att du 

 skulle fatta daliga tankar derom. Men 

 jag svar dig vid den tro, jag bar till 

 Gud och dig, att jag gifvit den der 

 ringen till den domaren, som vann 

 processen at mig. Men damen sade: 

 Jag svar dig vid rain heliga tro och 

 vid mill trohet mot dig, att du gifvit 

 den at en qvinna. Jag vet det belt 

 visst, och likval blyges du icke att 

 svara sa!" Messer Giannetto atertog: 

 "Jag her till Gud, att ban ma utplana 

 mig ur verlden, om jag icke sa'ger dig 

 sanningen; ja. att jag redan sagt det 

 at domaren, nar ban begarde den af 

 mig.'' Damen sade: "Du hade kunnat 

 stadna qvar der och skicka messere 

 Ansaldo hit, sa att du fatt roa dig med 

 dina vaninnor: ty jag hor, att alia gra- 

 to, nSr du reste. Da borjade messer 

 Giannetto att "grata och vara svara be- 

 drofvad och sade: "Du svar pa det, 

 som icke ar sannt och icke heller kan 

 vara det." 



Men, aar darnen sag honom fal la ta- 

 rar, kande hon, som om hon fatt ett 

 knifstyng i hjertat; hon kastade sig i 

 bans armar och skratiade of'verljudt. 

 Hon visade honom ringen och fortalde 

 honom all ting, huru han sagt till do- 

 maren, och att han varit domaren, 

 och huruledes han gaf honom ringen. 

 Derofver undrade messer Giannet- 

 to storligen ; och, som han insag, att 

 det var rena sanningen, borjade han 

 ofvermattan gladjas: han gick ut ur 

 gemaket och berattade det for nftgra 

 af sina baroner och vanner. Och ha'r- 

 igenom vaxte och mangdubblades den 

 karlek, som var mellan dem bada. 

 Sedan lat messer Giannetto kalla den 

 kammarjungfru, som den der aftonen 

 underrJittat honom om, att han ej skulle 

 dricka, och gaf henne till husfru at 



messere Ansaldo. Och sa forblefvo 

 de lang tid i gladje och lycka, sa lan- 

 ge de lefde! 



Anekdoter. 



Ett fruntimmer beklagade sig for en 

 tidningsredaktor ofver den daliga vig- 

 ten, som en vid namn uppgifven kop- 

 man lemnade, och pastod aft pa ett 

 skalpund, socker felades 3 lod. Redak- 

 toren invande, att de pa ett skalpund 

 socker felande 3 loden, kunde icke an- 

 tagas vara kopmannens skuld, utan 

 tillskrifvas en forseelse bos bodbetje- 

 ningen, ty nar kopmanneii sjelf vager 

 sa fattas stand igt fyra lod. 



Det vigtiga skalet. 1 Stuttgart ut- 

 fardades en forordning, som pabjod ett 

 visst vite for hvar och en, som pa hem- 

 vagen nattetid forde nagot oljud eller 

 sjong. Redan forsta natten efter att 

 detta forbud utkommit lagade en mun- 

 tergok med hoga rop forbi bogvakten 

 och blef strax anhallen. Vet ban icke 

 att man icke far fora nagot oljud nar 

 man gar hem om natten ? Jag her om 

 ursa'kt, men jag gar icke hem. 



Prisnppgifter. 



Charad N:o 35- 



Mitt forsta ar, i stort, Guds eget leende 

 I mensklighetens natt- Materien, liksom anden, 

 Behofver det i tnorka jordelanden. 

 PS hoga skyn du kan deas stralar se. 

 Men, raget uti smatt, du kan jag vill ej 



akamta 



For nagra skilling det i handelsboden hemta. 

 Mitt andra finner man af manga, manga slag. 

 Man det i rummen ser af skiljda dimensioner 

 Och skiljda andamal till nytta och behag. 

 M it t hela nyttjas mest af svagsynta personer. 



fiata N:0 35- 



Bad' qvinnor och man. bade gamla och unga 

 Af oss for det mesta ses ega ett par. 

 Som talande ar, fastan det ej liar tunga, ' 

 Som segrar ibland. fast ej hander d-et har. 



Pris : En vacker gravyr. 



LOsningar emottagas till den 15 Dec. d. a. 



Prislottningen eger rum d. 24 Dec. kl. 12. 



STOCKHOLM, TRYCKT HOS j. & A. mis, iseo. 





