NYTT 



1880. 



Utkommer minst 4 ganger t manaden. Prennmerationspris f6r hela Srgangen 8 R:dr E:t 



eller 25 Ore i manaden. 



Charlotte Corday. 



Den 11 Juli 1793 suto vi, fyra till 

 antalet, vid Duperret's *) bord. Malti- 

 den var ganska tyst och ledsain. Vi- 

 net hade ingen retelse mer; ty alia 

 fruktade vi for dess frimodighet. Oro 

 var malad pa vara ansigten: skrack- 

 regeringen hade redan borjat med nag- 

 ra handlingar af folkraseri Vid mal- 

 tidens slut anmaltes, att ett fruntim- 

 mer ville tala med Duperret. Han steg 

 upp, giok ut och fann en honom obe- 

 kant ung flicka, hvars ovanliga skon- 

 het och va'rdiga, Sdla skick genast 

 gjorde pa honom ett utomordentligt 

 intrjck. Medborgare! sade den 

 obekanta jag bringar er budskap 

 fran en man. som ni hogt aktar, oeh 

 dermed ofverlemnade hon ett bref fran 

 Barbaroux**). Sedan Duperret last 

 brefvet, fragade ban : Hvad begar ni 

 af mig, mamsell? Er forsta asyn intog 

 mig for er, och detta bref eager, att 

 ni fullkomligt forfjenar mitt fb'rtroen- 

 de." Efter en kort tystnad svarade 

 hon: Ni kan utan tvifvel bedomma, 

 om vara vttnner skola lyckas eller ic- 

 ke. Sa'g mig saledes, hvad ha vi att 

 vSnta af dem? Resultatet af 6ppet 

 motstand ar tvifvelaktigt, herr Duper- 

 ret! De proskriberade a'ro visserligen 

 ej utan mod och kraft. Departemen- 

 terna ha mottagit dem med 6'ppna ar- 

 mar; men folket ar envist och van- 

 kelmodigt; de, som a'ro dess hjeltar 

 den ena dagen, blifva ofta deras of- 

 fer den andra." Hon teg ater ett 

 Ogonblick, hvarefter hon fortfor: Jag 



*) Duperret) konventsledamot, blef gnilloti- 

 nerad af jakobinerna. 



**) Barbaronx var representant for Marseil- 

 le, och dog p& schavotten. 



tror, att det ges andra medel att rad- 



da Frankrike, och om, - Nu tvar- 



stannade hon, och kastade en forskan- 

 de blick pa Duperret, som ej kunde 

 db'lja sin forvaning. Herre! jag ser 

 ni forundrar er ofver det spr&k jag 

 for. Jag bar redan drojt for la'nge; 

 ert sallskap saknar er. Alskar 'ni ert 

 fa'dernesland, sa besok mig imorgon." 

 Hon skref med blyertspenna nagra ord 

 pa ett kort, och gafhonom det. Dessa 

 ord voro: Charlotte Corday, Rue de 

 augustins, Hotel de la province.* Der- 

 pa fattade hon bans hand, tryckte den 

 till sitt hjerta och sade: Anda intill 

 dess sista slag tillhor det vSrt fader- 

 nesland. Haf samma tankesatt, och 

 republiken skall blifva fri! Derpa af- 

 la'gsnade hon sig, och Duperret grubb- 

 lade hela natten p& Charlottes yttran- 

 den. Hon skulle ha medel att ham- 

 na girondisterna! Hvilka vOro dessa 

 medel? Ett ensamt fruntimmer! 

 Det hade varit en darskap/ att lyssna 

 till hennes forslag. Nej ! ban vill ej 

 ha med henne att gora. Och kunde 

 icke hela saken vara en snara for ho- 

 notn ? Men brefvet Mn Barbaroux, 

 och den unga fliskans a'dla utseende 

 i dessa ogon, hvarur sanning och 

 hogsinthet blixtrade, kunde ej ligga 

 nagot forraderi. Duperret begaf sig 

 saledes till Charlotte Corday. Han sag 

 henne ga fram och tillbaka med sto- 

 ra steg i rummet; hennes anletsdrag 

 rojde mattighetj hennes blickar irrade 

 omkring. Men snart blef hon sig ater 

 fullkomligt lik, och det smaleende, som 

 nu visade sig i hennes ungdomligt sk5- 

 na anlete, sade honom, huru va'lkom- 

 men ban var. Fle^a minuter stodo de 

 stillatigande midtemot hvarandra; andt- 

 ligen tog Duperret. till ordet, och sade: 

 r>Wi ser, hvilket fortroeiide er person 



