293 



till svar, att hon hade vildbr&d och 

 buffelkbtt, och att jag Sfven kunde f& 

 kaka, graddad i askan. Men mitt ur 

 hade sysselsatt alia hennes tankar, och 

 hon m&ste tillfredsstalla sin nyfikenhet 

 genom dess na'rmare betraktande. Jag 

 aftog det s&ledes, och rackte henne 

 det, jemte guldkedjan, vid hvilken det 

 h&ngde. Hon var all deles fortjust, pri- 

 sade dees skonhet, fragade efter dess 

 varde och hangde kedjan om sin bru- 

 na hals. Utan att ana nagot ondt, gaf 

 jag foga akt pa hennes atha'fvor och 

 prat. Jag fbrskaffade min hund en god 

 portion vildbrad, och sna^t kunde jag 

 a'fven stilla min egen hunger. 



Indianen Sprang upp emellanat, li- 

 kasom drifven af sina plagor, och kom 

 fram till mig; en gang nbp ban mig 

 sa hardt i sidari, att jag sa nar upp- 

 gifvit ett rop af sma'rta och harm. Jag 

 sag pa honom; min blick mbtte bans, 

 och i den lag en profetia, som gjorde 

 mig fbrskrackt. Derpa satte ban sig 

 ater, drog ut sin langa slagtknif, un- 

 dersokte eggen, stack den ater in, tog 

 sin tomahavk fran ryggen, stoppade 

 sin tobakspipa, och gaf mig varnande 

 miner, sa ofta var vardinna vande sig 

 ifr&n oss. 



Nu maste jag val vara p& min vakt. 

 Jag vexlade alltid blickar med India- 

 nen, och bfvertygade mig snart, att. 

 hvilka fiender jag an kunde aga, ban 

 likva'l ej var deribland. 



Jag aterfordrade mitt ur, uppdrog 

 det, tog, under fbrevandning att se ef- 

 ter, hurudant va'dret skulle blifva pa 

 morgonen, min dnbbelbossa, och lem- 

 nade hyddan. Utanfore iaddade jag 

 med kulor, hva'ssade flintorna, lade 

 fa'ngkrut pa, och gick in igen, maka- 

 de tillsammans nagra bjornhudar, kal- 

 lade min trogna hund till mig, kasta- 

 de mig ned, med bossan tatt utmed 

 mig, och lag straxt derpa. som det tyck- 

 tes, i djup somn. 



"Innan kort hordes flera roster, och 

 jag sag, med halfoppna 6gon,tvares- 

 liga ynglingar inkomma. barande en 

 hjort pa en stang. Da de blefvo mig 

 och den sarade Indianen varse, fraga- 

 de de, hvem jag var. och "hvilken 

 djofvul fort dit slyngeln, hvarmed de 

 mente Indianen. hvilken, som de va'l 



viaste, ej forstod ett ord engelska. Mo- 

 dern - den l&nga qvinnan bad 

 dem tala sakta, omna'mde mitt ur, tog 

 dem afsides och borjade ett samtal, 

 hvars innehall ej var svdrt att gissa. 

 Oformarkt vidrorde jag hunden; ban 

 hviftade pa svansen, och jag fann med 

 fa'gnad, att bans gnistrande b'gori orn- 

 som va'ndes pa mig och pa trion bort 

 i vran. Jag ma'rkte, att ban anade fa- 

 ran, i hvilken jag svafvade. 



"Ynglingarne hade a'tit, och till den 

 grad druckit, att jag redan ansag dem 

 for oskickliga till strid; jag hoppadea 

 a'fven, att den bestandigt anlitade whi- 

 sky-flaskan snart skulle bringa modern 

 i samma tillstand. Man tanke sig d& 

 min ha'pnad, nar jag sag denna satan 

 taga en stor knif och ga till en slip- 

 sten. Jag sag, huru hon ha'llde vatten 

 derpa. och jag - underlat ej att gifva 

 noga akt pa hennes forberedelser, men 

 hvarvid jag kan ej neka det en 

 kallsvett gick b'fver hela min kropp, 

 oaktadt mitt beslut var fattadt, att for- 

 svara mitt lif till sista blodsdroppen. 

 Efter va'l forrattad slipning gick hon 

 till sonerna ochsade: Se sa, han skall 

 snart gora slag i saken ! Gossar, ni ska 

 ta Hfvet af den der; se'n ar uret vart !" 



"I all tysthet spande jag hanen pd 

 bada lasen, vidrorde ater min trogne 

 ledsagare, och beredde mig pa, att ru- 

 sa upp och nedskjuta den forsta, som 

 djerfdes anfalla mitt lif. Ogonblicket 

 tycktes vara inne. och denna natt ha- 

 de mahanda varit den sista for mig 

 bar i verlden, om ej Forsynen sorjt 

 for min raddning. Allt var nu i ord- 

 ning. Den gainla hexan smog sig som 

 en tiger fram till mig, sannolikt for 

 att utfinna basta sa'ttet att fb'rhjelpa 

 mig in i en annan verld, medan hen- 

 nes soner skulle falla ofver Indianen. 

 Flera ganger ville jag upp och skjuta 

 henne pa stallet men hon skulle ej 

 straffas pa detta satt. Oformodadt 

 flog db'rren upp, och tva resande, star- 

 ka karlar, med hvar sin bossa p ryg- 

 gen, stego in. Nu sprang jag upp med 

 gladje. bad dem vara va'lkomna, ofh 

 berattade hvad som handt. Allt detta 

 var gjordt pa ett b'gonblick. De druck- 

 na skurkarne blefvo tagne och bundne: 

 qvinnan, oaktadt hennes mot- 



