316 



ban att ihardigt krypa emot malet, men 

 dock sa, att han torsigtigt igensopar 

 sparen bakom sig. Hans sjal ar Jag 

 men den ar stark och en gang gripen 

 var det fatiingt att soka forma horiom 

 till nagon bekannelse. Jesuitisk i bot- 

 ten at' sitt Irjerta kan han ej skygga 

 for nagot moralens bud och allt gar 

 han in pa. for det malet, att, sedan 

 han varit Gustaf lll:s baneman, sasom 

 sjalen i en senat upprattad elter 1720 

 ars monster, fa blifva Gustaf Adolf's 

 fortryekare. Han ar aregirig, men sa- 

 lunda, att han satter sin ara uti att 

 osynlig vara den ledande principen, 

 da han a andra sidan ej satter varde 

 p& andras erkannande. Uppvuxen un- 

 der frihetstiden bar han koucentrerat 

 hela sitt hat mot honom som gjorde 

 ett slut pa dessa dagar, men bans hat 

 Sr lika mycket forstandets som hjer- 

 tats. Aldrig hanfores han af nagon li- 

 delse, hvarje bans minsta steg ar be- 

 raknadt. Hvarje tid kan haf'va att upp- 

 visa nagot likartadt exemplar, men man 

 kunde doek satla i fraga huruvida eu 

 hel Pechlin kunnat foslras af nagot 

 annafc an d-t 18:de seklet. Dettafull- 

 komliga besegrande af hvad man kal- 

 Jar samvete, denna brist pa tro pa na- 

 got aunat au det handgripliga, detfa 

 det abstrakfa forstandets absoluta of- 

 vervalde. denna sjalens och handlin- 

 garnes djupt rotade materialism allt 

 sadant forutsatter ett iidehvarf sadant 

 som Helvetii. 



Yill roan tank a sig en Pechlin under 

 nagon annan tid, maste man forutsatta 

 hos honom en svar kamp foira'n han 

 kunnat lyckas skaj.a sig en sadau ka- 

 rakter. Delta hade endast kunnat for- 

 pjgga gradvis och slarkare yttre moti- 

 ver hade tvifvelsutan varit af noden. 

 Hiir i Kullbergs roman framstar Pech- 

 lin fullkornligt fri fran en sadan strid, 

 oclr man kan ej ^heller skonja att na- 

 gon sadan forut fo'rsiggatt hos honom. 



Vid Pechlins sida star sammansvarj- 

 ningens synlige ledare Thure Bjelke, 

 som geuom ett tyst medgifvande ofver- 

 lagit ordforareskapet och hvars ofver- 

 lagsna fb'rstand gor honom vfirdig af 

 denna plats. Hans kaiakter ar mera 

 ekizzerad an egentligcn utford cch 

 man far ej t.ll.aSle att blicka in i bans 



sonderslitna sjal och man kan ej i ho- 

 nom ana den djerfve, men derjemte 

 fege hadarn, som, sedan han tornt gift 

 bagarn, ville intaga nattvardtn utan 

 att dock kunna bringa sitt trotsiga sin 

 ne till forsonlighet. 



De sammansvurne aro den veke, re- 

 publikanske och svarmande Horn^ den- 

 aristokratiske fafange Liljehoni, den^ 

 bra nog likartade Ribbing och slutligen 

 den rae, hatfulle, girige och djerfve 

 Ankarstrom. De fora alia jakobinis- 

 mens fraser pa sina lappar oeh rosta 

 for republik, men vilja framfb'r allt go- 

 ra sitt varde easom adelsman gallande 

 oeh latt varsnar man att grundmotivet 

 for deras handlingssatt ar lika mycket 

 (orn ej mera) adliugarnes gram else of- 

 ver att vara ki aukia, boiii ea ufversval- 

 lande och vilseledd fosterlaridskansla. 



Sa vidt vi forsta, aro dessa alia teck- 

 nade efter historien och forf. harejaf- 

 lats med att gifva deras person ligheter 

 nagon onodig idealisering. Dearotrog- 

 na typer for 18:de arhundradets sven- 

 ska revolutionarer och som sadane aro< 

 de hallne lika sakert som konseqvent.. 



Ett adlare s!sg af fiihetsbjeliar till- 

 hor den gamle granade ofvcrsten, som 

 egde styrka nog att uppoffra sitt en- 

 skildta hat for silt stora andamal. I 

 Amerikanska frihetskriget hade han in- 

 supit ka'rlek till den republikauska sty- 

 relseformen och han var beredd att 

 offia allt for att fa den inford i sitt 

 fadernesland. 



Bredvid honom star hofmarskalken 

 V., narren som han kallas, fasta'nhatt 

 under sin elandiga yta vet att dolja 

 en glodande ka'rlek till sitt land, for- 

 enad rned ett adeJsmannens kcnunga- 

 hat, ehuru ban a'fven skrifver detia pa 

 sin fosterlandskansla. 



Grefve v. S., hofmannen, ar bvarktn 

 intagen af de sammansvurnes jakobi- 

 nism, eller af princip konungen tillgif- 

 ven, han hatar Gustaf, emedan denne 

 slSllt sig for bans lycka, och bans ha'md 

 fir den krankle fororattade mannens. 



Till Gustafs baneman sa'llar sig Sf- 

 ven en qvinna, grefvinnan Stgirskold. 

 Denna tjusande demon ar afvenledes 

 ett seklets barn och fafangt torde rnaa 

 soka hcnnes motsvarighet under nfgon 

 annan tid." Val aro karleVen och bam- 



