317 



den lika under alia tidehvarf, men de- 

 ras uttryckssatt tager fa'rg af den all- 

 manna standpunkten i kultur. 



Denna hjertats maskerad kan ej sa 

 fullandadt spelas af nagon annan an 

 den som uppvaxt under logneris och 

 forstallningens tid och hela henries me- 

 thod att tanka ar lanad fran det 18:de 

 seklet. Hon ar materialist, sa ideel 

 a'fven hennes lefnads pothos synes va- 

 ra. Man ser att aldrig religkmen gjort 

 ett allvarligt insteg i hennes hjerla, 

 och hela hennes uttryck, afvensom hen- 

 nes karlek har nagot djupt sinnligt. Alia 

 qvinnor som upptrada i romanen hafva 

 denna samma kolorit och man ser att 

 tidens forderf har smygit sig till de 

 adlaste vrar. Vi vilja ej tala om Eli- 

 sabeth, hoii har kunnat halla sig uppe 

 emedau hon insugit sin lefnadsmerg 

 under forhallandtn oberoende af tiden. 



Aniiu ett par af romanens karakterer 

 yilja vi omnamna, Arnifelt och de Beche. 

 Den fb'rra ar har tecknad liksom i Mo- 

 rianen som den stolte, intagande. na- 

 got sinnlige konunga-gunstlingen. Kull- 

 berg har latit honom i manget fall tje- 

 na sasom Gusiafs forsiand och grunden 

 till manga af konungens handlingar 

 maste man soka i favoritens vilja. 

 Hvartill gagnar elt slikt foifarande? 

 Man gb'r en tragisk person ej deimed 

 nagon tjenst, att man staller honom i 

 beroende af andra, a'fven om han der- 

 igenom slundom skulle lyckas att fran 

 sin hjelU-s skuldror bortvaltra mlgot 

 ansvar. Han blir ej deimed betjenad. 

 Lat honom sjelf sfa sitt kast, lat honom 

 feia och lida derfor, han skall eudast 

 kunna vinna deipa. I Gusiafs beroen- 

 destallande har dock ej Kullberg gatt 

 fjerndtlen sa langt sorn Crusenstolpe. 



De Beche a'r det frivolaste barn af 

 ett frivolt lidthvarf och alia tidens 

 skuggor hafva samlafs hos honom. Dju- 

 jiare kan man val cj pjuuka an han, 

 men man ar dock nastan fardig att 

 halla honom ursagtad derfor. Han har 

 foljt med slrommen och ej det minata 

 bjudit till att stSlla sig emot, han har 

 oppnat sitt hjerta for alia omgifvande 

 intryck och soker ej att dolja det. Uti 

 all sin lumptnhet ar han sa ornedelbar, 

 att man naslan kunde kalla honom 

 naiv, om man far begagna detta uttryck 



pa en hofman hos Gustaf HI* Ego- 

 ismeri ar hans princip, och han soker 

 ej att forneka det. Han alskar och 

 beundrar endast sig sjelf, men hau 

 medger det for alia. Hau slutar sona 

 marktschreiare, men afven har iir han 

 de Beche. Sak samma om han gar i 

 trasor eller hofdragt, hans vasende for- 

 andras ej derutaf. De Beche a'r kanske 

 ro-manens bast hallna karakter och haa 

 ar onekligeri fortra'fi'lig. 



Kullberg later afven kasta en blick 

 i sjelfva folkets lif och gifver derige- 

 nom en trOst for fram tiden. Val har 

 forderfvet smugit sig an da hit, men det 

 har ej kunnat annu till roten forslappa 

 den sedliga nationella kanslan. Och 

 atminstone har folkets qviuna bibehal- 

 lit sin rmturliga Otikald och &a la'nge 

 den ar i sin renhet har folket ej nagork 

 far a alt sjunka." 



Pobelscenema i hufvudstaden aio af 

 egendomlig natur. Man vaisnar ocksa 

 har denna underliga blandning som ger 

 nagot sa originelt &t de sista dagarna 

 af Gustavianska' tiden. A ena sidan 

 .soka de nationella intressena att gora 

 sig gallande och a den andra framlysa 

 revolutionens kosmopoliliska satser. 

 Man vet ej ratt hvad man vill, men en 

 makiig jasniug har bemiikligat sig alia 

 sinnen och man anar att en katastrof 

 ej kan vara fjerran. 



Komanens sista akt forsiggar vid 

 Fleurus, och Kullberg later derigenoia 

 den individuella handelsen fa sin f6r- 

 klaring och sitt berattigande i den allr 

 manna verldshistorien, i hvilken till 

 slut allt enskildt maste uppga. 



Slutligen uppdrager Snellman sjelf en 

 tafia ofver Gustafs lif sadan den borde 

 blifva lamplig for dramat, fastan vi 

 betvifla det senare, fruktande att dra- 

 maturgen skulle falla i samma ensidig- 

 het som klandrades i Meyets aibeten; 

 nemligen en sfrid om prihci'fen\ stallet 

 for a'k<a drqmatiska konflikler, sd Sfer- 

 gifva vi dock har denna tafia som teck- 

 nar Gustafs historia med fa penndrag 

 och saker hand. 



I 1720 ars Regeringsform hade stSn- 

 derna tillskansat sig en stor makt, som- 

 gnnu betydligt okades under deu s. k. 

 frihetstiden. Konungarna, de scm hade 

 skapat det n}-a Sverige, som hade be- 



