318 



f&stat ,6fvertygelsens frihet i Europa 

 och som hade forvarfvat svenska fol- 

 ket ett hariigt naran, de blefvo nollor, 

 sorn ej pa egen hand fingo taga ett 

 enda fjat. De hade missbrukat sin for- 

 ra makt, det ar sant och sa tillvida 

 innehaller 1720 ars Regeringsform af- 

 ven ett moment af rattvisa, men de 

 berrsklysfna standerna visste ej heller 

 alt behalla nwttet, afven de felade, och 

 domen vantade afven dem. Gustaf, af 

 -sin herrsklystna moder, uppfostrad i 

 strang royalism, fattade tidigt en biLter 

 afsky mot s'andernas mangvalde och 

 han var sjalen i alia de komplotter 

 . 8om spunuos for alt ater in fora suve- 

 raniteten. Fran sin tidigaste barndom 

 hade han visat en stark bojelse for 

 prakt och denna omslandighet medver- 

 kade afveii till lians langlan, att en 

 gang fa omgifva sig ined den glans, 

 snm atfoljer suveranen. Bildad af tide- 

 livarfvets fordomsfria filosofi, tog han 

 ej sa noga med medlen, och hans in- 

 nersfa onskan var att erhalla en mak- 

 1ig ppiia. sak samrna for hvad pris. 

 Hcin ville ju lyckliggora sitt folk, han 

 villt ju att^r gifva det rang bland Eu- 

 ropas stdrre nationer, han ville ju in- 

 planta he-la den Europeiska kulturcn i 

 sitt frusna land, hvad gjorde det val 

 da, om han bekrigade sina Render med 

 de vapen de ea lange anvandt emot 

 hnnom? I civilisatinntns hufvudstad Pa- 

 ris hade han pa na'ra hall fatt beun- 

 dia den bildning s(>m var hans egen, 

 och han hade lart sig alt det var vid 

 en praktfull thron den slagit sina blom- 

 ster. De snillen han beundrade voro 

 ju alia uppvuxna i spirans skygd och 

 wlan vackelse fian Ihronen trodde han 

 ej att nagon formaga kunde vecklas ut. 

 Hans medfrdda royalism stegrades an 

 mer, ty nu visste. han att ett folk ma- 

 jsfe styras af en ma'klig konung, for 

 -att blifva bildadt och lycksaligt. Sak- 

 nades niakt hos den herrskande, sa for- 

 foll hvarje folk i rahet och intet split. 



Som kronprins resle han fran Sve- 

 rige; han alervander dit som konung 

 och nu vidtager hans forsla akt. For- 

 gafves soker han forsona de kampan- 

 de pflrtierna. forgafves erbjuder han 

 -sig sjelf till medlare. Da flammar allt 

 rhogre upp hans langtan att med ens 



gora slut pa alia inre fejder och kon- 

 sentrera all makt i sin egen hand. Vld 

 hans sida star hans hogthjertade moder 

 och iippnmnar honom att vara vardig 

 henne och sina fader. Trogne med- 

 hjelpare har han i sina broder, som 

 hvardera pa sitt hall arbeta for hans 

 andamal. Allt lyckas denna gang. Hi- 

 storien har redan domt de stridande 

 standerna, och deras fall ar oundrik- 

 'ligt, anskont deras ledare uppbjuda allt. 

 Gustaf segrar och royalismen segrar. 

 Nu intrader Gustaf i andra stadiet 

 af sin utveckling. Han arnuenverk- 

 lig konung och han later vela deraf. 

 Hans moder far kanna att det ar han 

 och ej hon som har makten, och hans 

 broder fa afven erfara att det ar skil- 

 nad emellan konungen och undersaten. 

 Han omgifver sin thron med en bla'n- 

 dande lyx och samlar onikring den allt 

 hvad skont och snillrikt finnes i hans 

 land. Men han arbetar derjemte for 

 sitt folk och manget framsteg i dess 

 styrande masle tillskrifvas denna tid. 

 Den hogre adeln drager han till sin 

 person, han vill lara den glomrna de 

 flydda dagarna och vill vanja den att 

 mottaga allt af suveranen. Stralarna 

 fran thronen spridas afven till folket 

 och upptanda lusteldar ofverallt till 

 Furstens ara. Sang och gladje, men 

 afven lattsinne. flard och otro, herrska 

 i alia vrar afriket. Men konungena 

 fiender riro ej krossade, de arO blott 

 tarn da for en tid och isynnerhet hos 

 adeln lefver minnet af det flydda. Den 

 tuggar sitt betsel och lurar pa hamd. 



Tredje akten. Hatet vaxer med hvar- 

 je Gustafs egenmakliga tilltag. Vid 

 1786 ars riksdag far han erfara, att 

 han ej mera har att styra ett lydigt 

 folk. Men hans kraft vaxer afven med 

 hvarje motstand och hans sinne for- 

 hardnar i despotism. Nu mera vill han 

 hafva allt. Han kastar sitt folk i ett 

 krig, for att aterskaffa Sverige dess 

 gamla gransor, och for att skafFa sig 

 sjelf ett storre namn. En slags fortvif- 

 lan ofver hans skefva stallning har 

 drifvit honom till detta steg. men lik- 

 visst har han utsigt att lyckas. Den 

 ' kufvade adeln soker gifva luft at sin 

 ISnge qvSfda harm och midt under stri- 

 den" nedlagga officerarne sina rapen; 



