320 



at honorn." Sagdt och gjordt. Var 

 poet gjorde verser, som for tio ar se- 

 dan, begar audiens, paklader hofdrag- 

 ten, sasom for (io ar sedan. rHyrkusk! 

 till Tuillerierna!" Der star han, intrader 

 i hemliga kabinettet: Ludvig den ader- 

 tonde tmottager honom frjntligt, van- 

 ligt, mildt. Poeten griper i brostlickan; 

 emellan tummen Och pekfingret svaf- 

 var det ododliga poemet; Ludvig eraot- 

 tar det nadigt, leende, viker upp, la- 

 ser: "Till bans majestat, kejsaren och 

 konungen Napoleon ! Forskrackligt; i 

 hofdragtans ficka hade det gamla po- 

 emet It gat i tio ar! Efter tva ma- 

 nader hade poeten sorjt ihjel sig. 



Anekdoter. 



Markis de Prie, som dog i Turin, 

 i det forsfa artiondet af delta arhun- 

 drade, hade gauska stor formogenhet, 

 och likval besokte hau ingen, utan att 

 stoppa mlgot hos sig. Sedan han om 

 aftiiaine gait till saugs, plagade kam- 

 rnartjenaren undersoka han.s fickor, 

 franitdLa ur, silfverskedar oeh gafflar, 

 snusdosor och annac kram, och gora 

 forteckning derofver; och som denne 

 temligen noga vfsste, i hvilka bus raar- 

 kisen plagade ga, blef allt riktigt ater- 

 lemnadt. Markisen cfttrfragade aldrig 

 de slulna sakerna, men borjade alltid 

 sitt spel anyo fo!jande dttgen. Han 

 hade annu en cgenhet, sarn for honom 

 blott var en lyx-affiir. Mt'd rnycket 

 h^je sorjde han for tva, Ire vackra 

 flickors ufgifter, och for fillfredsslal- 

 landet af deras manga infall, ufan att 

 fordra nagot af dem ; de.voro ockea 

 de enda bland bans bekanta, af hvilka 

 ban indenting (og. Han tycktes be- 

 trakta dessa flickor pa samnia satt, som 

 den, hvilken abonnerar en If ge pa spek- 

 taklet och icke gar dit, utan o'fverlater 

 plartserna dt vanner och bekanta. 



Ett salt att ska/a sig stojlor. Bland 

 allt hvad n6d heter, som en bra karl 

 kan raka ut for, ges v&l ingen grym- 

 rnaie an s((jfvelaod(ri. Se bar hum 

 Sheridan en g&ng redde sig i en slik be- 

 liigeiibet. Han hade nyss lemnat uni- 

 versitelet, och kom till Bristol, hvari- 

 iran hau skulle rida till London. Ett 



par stoflor behofde ban ovilkorligt; 

 men pengar hade han icke. Da skic 

 kade ban bud efter tvenne skomakare, 

 som infunno sig, en i sender, och ba- 

 da mottogo bestallning, att fullgorapa 

 bestamd timme. Den forste kom, och 

 stoflorua passade skaligen; en klamde 

 val aldrig sa litet, men den kunde slas 

 ut ofver natten. Skomakaren, som in- 

 genting ondt anade, tick blott den tran- 

 ga stofveln ined sig hemi En stund 

 derefter kom den andre skomakarea,, 

 och med honom gjordes samma mano- 

 ver. Sheridan hade nu tva stoflor, steg 

 dermed till hast och red till London. 



Den raka vcigen. Vid ett besok r 

 som Henrik IV gjorde hos den skona 

 Erangues, hvilken ban med passion a'l- 

 skade, vi?ade honom denna dygdiga 

 froken alia sina rum. Nyfiken att af- 

 ven fa se sa'ngkammaren, som for ho- 

 nom holls tillslulen, fragade monarken 

 smtileende: *Genom hvilket gar man till 

 er sangkammare?" ^Genom kyrkan ? 

 ers majestat!" svarade den tillbedda. 



Prisnppgifter. 



Charad S:o 39. 



Mitt forsta ler sa gladt orh huldt, 

 Dock mest mot barnen sma; 

 Det niedfor gufvor, skotet fullt, 

 Och 'fi'ojd till hvarje vra. 

 Mitt andra djuret ej formar, 

 Blott mciiniskau det kan. 

 Mitt he/a utur sjonod svar 

 Har raddat mangen man. 



Gata 



39. 



Lik en Fenix jag ur lagan trader 

 Panyttfodd i vcrlden ut, och der 

 Far jag gora tjenst i alia xader, 

 Och till mycket godt jag nyttjas plar: 

 Sorgligt jag vid oppna grafven klagar 

 Och ar alltid med vid eld och brajid, 

 Uti kyrkaij ir jag alia dagar 

 Meu uti tamburn ock^a ibland. 



Pri$ : 



En vacker gravyr, 



Losniiigar emottages till d. 15 Januari 1861. 

 Prislottuingen eger rum d. 25 Januari 1861. 



STO( KUOLM. TRYCKT HOS J. <fe A. EIIS, I860.. 



