326 



man, skall jag arbeta sa flitigt, att jag 

 sakert forvarfvar hvad jag behofver.n 



Ofvermattan glad, beholl likviil Mi- 

 chelina nagra ogonblick valde ofver sin 

 kansla, men tillstod andtligen att hon, 

 ifran forsta dagen lion sag deu alsk- 

 varda ynglingen, onskat sig honom till 

 man. 



Sedan de unga alskande gifvit hvar- 

 andra tusen forsakringar om omsesidig 

 omhet, kommo de ofverens om de steg, 

 som borde vidtagas till befordrande af 

 deras iinskningars fullbordan. Andra 

 dagen skulle Michelina for sin mor om- 

 tala hvad som forefallit, och hon var 

 o'fvertygad, att den goda gumman skulle 

 gifva sitt samtycke; ty da hon af sin 

 dotter forsorjdes med uppehalle, hade 

 hon aldrig nagon annan vilja, an det 

 alskade barnet. Dagen derpa skulle 

 ocksa Damiano gora bekantskap med 

 sin svarmor, och brolloppet firas tre 

 veckor derefter. 



Salunda intradde gladjen i tvenne 

 fattiga hushall. Den stund, da den lyck- 

 liga foreningen skulle knytas, afbidades 

 pa bada si.dor med lika langtan. Da- 

 miano skref till en af sina broder, vid 

 namn Antonio, som bodde i Neapel, 

 och hvilken han mycket alskade. Han 

 bad honom pa det entragnaste, att be- 

 vista brolloppet. 



Under det forberedande anstalter vid- 

 togos, for en hogtid, som skulle full- 

 komna det beskedliga fiskarefolkets lyc- 

 ka, forsummade icke Damiano att hvarje 

 afton bcgifva sig till Solante, for att 

 besoka sin fastmo, som alltid vantade 

 honom vid den sten, som varit vittne 

 till deras forsta karleksloften. 



Salunda forfloto tvenne veckor. och 

 endast atta dagar aterstodo till brol- 

 loppets fi^ande, da Damianos broder an- 

 kom fran Neapel. Antonio var fyra ar 

 aldre an brodern, och var honom myc- 

 ket lik, med den enda skilnaden, att 

 han hade hogre panna och mera djupt 

 liggande ogon. Betraktade man honom 

 nogare, sa markte man en hardhet i 

 anletsdragens uttryck, som icke fanns 

 hos Damiano. Den sistnamde hade ef- 

 ter Antonios ankomst satt segel pa sin 

 bat, och hvarje afton atfoljdes bada 

 brodern a till Cap Zafferano. Under det 



de bada alskande tyst talade med hvar- 

 andra, uppgorande tusentals ljufva pla- 

 ner for framtiden, och stundom tvistan- 

 de om en kyss, som, alltid forvag.rsd, 

 likval slutligen erholls, lag Artonio i 

 baten, rb'kte lugnt sin pipa, oc'i lorn 

 nade sina glada tankar fritt lopp. Sa 

 trodde atminstone Damiano ecu : ai.s 

 alskarinna, samt tillato sig afven stun- 

 dom ett litet skamt ofver den tjeiut- 

 aktiga broderns roll. Ack! de voro Uingt 

 ifran att ana sanningen; ty under det 

 de Sfverlemnade sig at karlekens oskyl- 

 diga uttryck, smog Antonio som en 

 odla mellan buskar och stenar, der han 

 alltid tog sin stallning sa, att han kun- 

 de se och hora allt. Hans haftiga, 

 svartsjuka sjal drack gift ur sjelfva 

 kalian. Han fruktade att blifva upp- 

 tackt i denna misstankta stallning, och 

 sokte saledes att hej da sitt hjertas slag; 

 men detta upproriska hjerta klappade 

 annu haftigare af detta tvang. 



Den olycklige kunde ej se Michelina, 

 utan att upptandas afglodande passion. 

 Nagra dagar kainpade han deremot, 

 och sokte annu i gnistan qvafva deuna 

 brottsliga laga; men hans bemodanden 

 voro fruktlosa. Hvarje morgon, efter 

 nagra timmars vederqvickar.de somn, 

 kande hau sig aga nog kraft att for- 

 drifva den gam, som fratte pa hans 

 hjerta, och hvarje afton utplanades hans 

 modigaste foresatser, vid asynen af Mi- 

 chelina. 



Ibland, da han horde Damiano tillata 

 sig ett oskyldigt infall om honom, eller 

 da han sag denna lyckliga bror stjala 

 en kyss af sin fastmo, lade han handen 

 medvetslost pa sin dolk, och en gruflig 

 tanke utpressade kail angestsvett pa 

 hans panna. Sicilianerna aro i allman- 

 het redliga och adelmodiga, men deras 

 lidelser aro sa haftiga, och deras utbrott 

 sa hastiga, att det ofta ar omb'jligt for 

 dem, att afstyra en missgerning, som 

 har allt utseende af den nedrigaste elak- 

 het, men rnerandels icke ar annat, an 

 ett oemotstandligt anfall af vrede. 



En afton amnade bada broderna b8r- 

 ja deras vanliga fard, da Damiano, som 

 uppmarksamt betraktat'horisonten, vi- 

 sade sin bror en flock fiskmasar, och 

 ibland dem nagra stormvadersfaglar, 



