328 



dat posterad. Redan nalkades spek- 

 taklet sitt slut; men i samma ogonblick 

 Godt minne. Den bekante Nodier, Moren rusar pa Desdemona, laggersol- 

 f5rfattare till ^Souvenirs de jeunesse^ daten an. och stracker honom dod till 

 satt en dag. vid ett vardshusbord i en hennes totter, under yttrande: "Aldrig 



fransk smastad. Ingen kande honom. 

 Man talte om den nyaste litteraturen, 

 och Nodier ahorde, icke utan uppmark- 



far en neger mo'rda en hvit qvinna i 

 min narvaro." 



J) 6 bdda riksdagsmdnnen. Hr . . . , 



samhet, de omdomen, sora falldes ofver m y c ket kand for sina langa och breda 



storre delen af bans vanner. Slutligen 

 kora turen till honom sjelf. nNodiers 



tal pa riksdagarne, sade en gang till 

 e n standsbroder, da de, efter slutadt 



Mmnen, sade en gainmal man, kunna sammantrade gingo hem: "Men, min 

 visst vara interessanta och genialiska, basta van, i dag har ni ju icke opp- 

 men sauna aro de nappeligen; ty huru na t munnen." ''Jag ber om forla- 



ar det val mojligt, att nagon fran sin telse," svarade den andra "jaggtispar 

 barndom kan erinra sig en sadan mangd alltid da ni talar.n 

 detaljer, som Nodier bar anfo'r?* - Nagon som kopt en bossa af enva- 



"Hm, sade var Nodier, som hittills pensme d, aterkom snart med den, kla- 

 tegat ? ett sa beskaflFadt minne anser de - fver att pipan var bQ j dj ^j 

 jag just icke for nagonting ovanligt; f o - r ballandet verkligen sa^ sade boss- 

 sjelf har jag ett sadant." Ja sa, smeden< s ^ s ^\\ e n i f att betala mer 

 min herre. Med hvem har jag den f(U . don nllar s ^ ?n f ragade koparen. 

 aran att tala? "Tillat mig fcirst n Emedan detta slag ar salunda kon- 

 ga er ett bevis. Bodde ni icke i Be- struerat att man denned kau skjuta 

 for 40 ar sedan ? Jo visst. orn k r i ng gathornen. 



^ du gk Id; ellef icke?n 

 en ro ^ f , ^ 



* 3 



- Den 30 mars 1793 var heir de < 



bos er., -- Han var en af mina ba- 



sta vanner; ban ar nu dod for lange- 



sedan.- ~ ^Ilan hade med. sig ;. on yng- 



ling, och dot var jag; utomdess voro. 



tjugo personer vid ert bord. "Det 



ar-mycktt mojligt; men med hvem bar 



jag. da den ivran att tala?n "Sall- 



skapet bestod af lojtnant N., af mala- 



ren E., n och nu uppraknado Nodier 



pa fingrarne alia tjugo gasterna. Den 



gamle mannen ah('rde honom med allt 



mera stigande forvaning, slog ihop sina 



hauder och utbrast: Sa noga kan jag 



ej minnas det; men alia, som ni na 



up]2gifrit, kunna mycket sakert vid den 



tiden ba a tit. bos mig: ty alia voro de 



mina vanner och bekanta. Men jag 



ber och bcsvar er, att saga, hvem ni 



ar?" 'Mitt namn ar Charles Nodi- 



er." - - Man torde kunna fiirestalla sig 



bordsallskapets ofverraskning och bi- 



fallsyttringar. 



Den tragiska utvccklingcn. F6r 

 nagra ar sedan kom en vandrande tea- 

 terti'upp till Cayenne i fransyska Gui- 

 ana, och som nagot teaterhus der ej 

 fans, maste den spela i en lada. Den 

 gaf Othello. Vid ingangen var en sol- 



n 

 $varade 



til , fra de 



utreda 



Prisuppgifter. 



v Cbarad \o 40- 



Forr, i cheval^ric's dar, 



Mitt ftirsta ofillgangligt var; 



Det stod ila hogi pa klippan. 



Da led mitt (indra mycket tvinp, 



Var ej, som mi, i en salong, 



Den glada nippertippan. 



Mlitt held iioll man kar^ nvn strlngt; 



Det hedradt var, men itmestangdt 



Och ofta blygt, som sippan. 



Prtu 



En vacker gravyr. 



LOgningar emottagas till d. 15 Janufiri 1861. 

 1'ri.slottuiu^eii eger rum d. 25 Janunri 1861. 



STOCKHOLM, TUYCKT I10S J. .b A. U!!.:<, IS(iO. 



