298 



och en alskar nppfanga en tjusaike- 

 nungens blick. Han a'r den sol, kring 

 hvilken de ofriga kretsa sig som pla- 

 neter. Man dricker bans skal ! man 

 utmanar tiden och fortrosfar fullt och 

 fast alt denna gladje skall vara be- 

 sta'ndigt. Ty hurn kunde val dessa 

 gnistrande ("igon sloekna? huru kunde 

 dessa rosor en gang forvissna? Ef'ter 

 50 ar masfe allt vara som det a'r i 

 dag, oeh ehampagnens och ka'rlekens 

 rus skall rj hafva kunnat fovflyga pa 

 denna korla tid. 



Vand om medaTjen. Tro ej denna 

 oskuldsrodnad pa herdinnans kind, ly 

 vet, att den ljuger, (ills din en gang 

 forbleknar i doden. Tro ej aft rafsnn 

 i hennes hand utvisar att hon blifvit 

 uppfoslrad i arkadisk osku'd och fiid, 

 langt derifran; "det ar endast sa char- 

 manf att liif'sa ho i pariserhandskar.w 

 Tro ej denna ]iddare da han sva'r en 

 evig karlek, han ljuger. Han vet for 

 val, att bedrar han ej sjelf, ?a blir 

 han bedragen. Det koslar honom ej 

 heller stort ty han ar filosof, *han 

 alskar ingenting, han hatar ingenling, 

 han tror ingenting." Tro ej att nag< n 

 hemlig aning om en evig vedergall- 

 ning kan forma honom att blicka till- 

 baka: han a'r ju filosof, oeh vore han 

 blott, kammartjenare, sa visste han a'n- 

 da med Voltaire att det ej finnt'S na- 

 gon Gud. Gifs en enda i denna ska- 

 ra, som blifvit skonad af det grntliga 

 fdrderfvet. sa har hon atminstone in- 

 supit nagot af dess forgift. H<>n ar 

 lattsinnig, djupt lattsinnig och hela 

 hennes tanke lefver i stunden. Knap- 

 past vill hon ofvergifva en dans ior 

 att folja sitt hjertas utkorade, sorn 

 hvarje ogonblick ar i fara att blifva 

 iippta'ckK Hon foljer dock och ha- 

 slar fran maskraden till brudstolen*). 

 Hon hinner ej byta orn dragt; i 1 jus- 

 rod domino tager hon det vigtigaste 

 steg som af en urig flirka taga kan. 

 Med en kammarjungfru oeh ea*oldat 

 till viftnen niotiacer hon sin makes 

 ed, och hon eger ej heller den besin- 

 ning, att for sin a'ras framlida skyd- 

 dande taga nagot be vis att vigseln 

 verkligen for.siggatt. 



Otro, fafanglighet och flard, se der 

 grund'ankcn i Gustaf III:s lidehvarf. 



(*Ebba Reuterkroua och Gusiaf 



Den blometerstrodda ytan doljer et* 

 moras fullt af kia'lande ormar. Otukt, 

 br<idrtihat. nedrighet af alia slag, se 

 der de lyten ?om doljas under del yp- 

 piga ta'ekeL Dt t finnes ingen scdlig- 

 hel och dygdenrnximeu alska, for la la- 

 och tro pa Guds beskydd," forefaller 

 srm en fremling fian tjervan land. 

 MI n domen va'nlar. Pnart skall dtu 

 lysande cirkeln vara skingrad oeh dess 

 sol firdiankt i blod. Af de stailiga 

 riddaine skaU ^nart nog en irra lands- 

 flyglig i fianimande land och en som 

 kungamordare slita ppo pa oppet toig*; 

 en slutll sluta sina dagar i ett fangelse 

 och tn annan som benadad brotfsling 

 do pa en fremmande j'ud. Baftre ( de 

 va'niar ej heller hcrdinnoma rch en af 

 dem skall tillochmed siallas pd scha- 

 vott till pobflns forlustelse. 



Gusiaf a'r ] a sin hi i jd, men prologen 

 la'er aria hans snaia fall. Marken ja- 

 ser under hans fotter och han ser de 

 vagor han besvnrit. oppna -sig for att 

 sluka tyrannen. Gusiaf Drakendjelm 

 sttir Sf>m de mipsnojda n'dlingarnas ie- 

 presentant, och han utt;*}a- i deras namn* 

 m^ngcn tanke st-m slutligen sli| ade- 

 mordar-dolken Gustat 111 var ett ^upp- 

 lysningens barn och foil offer for denna 

 uj plysniiigs grasligaste kfinseqvens". 



Vi btfinna oss i foista akttn tfter 

 prologin pa Kaulakyla gard i Tavast- 

 land. Femlio ar hafva forflulit cch- 

 bvad har ej forandrats sedan den gla- 

 da maskraden pa Haga? Hvar ar han- 

 som Irotsade tiden? han s'ar nu i 

 fo'rgylda trusor, lik en omklig relik 

 fran fordna dagar. Han 1< fv-r blott v. 

 sina triiunen, hari ar Guslavian och, 

 kan ej glomma de dagar som varit. 

 Hans lefnadsvishet a'r blntt denna 

 Gustare est mort, voila tout. H;ms 

 sjalssuauslighet a'r f("rlorad, han slar 

 redan med ena foten i grafven och af- 

 ven da han far h'ora, att hans stunder 

 aro ra'knade, fo'imai hun ej 1< sslita 

 sig fran det lefnadst -lernent lian inan- 

 dats under sina lyckliga dagar. Den 

 vissnade gnbbens tanke leker blott 

 kring svallande ungdomsformer och * 

 latlsinuiga vi.sor framstarnnias fran blek- 

 nside la'ppar. Frnktande bojer han sig 

 under sin husha I lerskas tyrnnni; han 

 kr\pcr nu for samma qvinna, han 

 kopt till delaktighet i sina brott. 



