221 



han fprehade och Lagaucherie undvek 

 att derom fraga honom. Saken forekom 

 honom dock hogst besynnerlig och den 

 unge prinsens nedvatta baret vackte 

 hans nyfikenhet. 



For att tillfredsstalla denna, smog 

 han sig en afton efter nattvandraren. 

 Han foljde honom pa sadant afstand, 

 att han icke kunde af denne upptaekas. 

 Han sag honom nu vid Garenne-kallan 

 och jemte honom en -qvinlig geslalt. 

 Bagge blefvo snart osynliga. For hof- 

 mastaren var val nu en del af gatan 

 lost: men annu blef dock alltid ofor- 

 klarligt, hvarfbv just prinsens baret der-' 

 vid skulle blifva vat. Efter lang van- 

 tan smog han sig allt narmare och 

 narmare och horde nu deras hvisknin- 

 gar. Andtligen sag han, hum fursten 

 af Beam, med ett, vattenkarl pa hufvu- 

 det 'och fruntimret stodt pa hans arm, 

 togo viigen till slottstradgardsma&tarens 

 boning och derefter ila till slottet. 



Mentarn skakade betanksamtpa huf- 

 vudet. Hemligt anfortrodde han drott- 

 ningen sin iakttagelse. Modren blef 

 forlagen, orolig och ville for sonen 

 halla en strang straffpredikan. 



Nej, Ers Majestat". sade den vise 

 Lagaucherie, "dermed dodar man ingen 

 lidelse. Med forebraelser och straff ho- 

 jer man blott dess behag; genom for- 

 damning svaller strommen blott vald- 

 sammare. Man besegrar fresfelserna 

 bast genom att undfly dem ; och man 

 tillintetgo'r' lidelserna, da man undan- 

 drager dem naring, eller emot dem 

 vacker adlare." 



Sa talade Lagaucherie, och drottnin- 

 gen som instamde i hans asigter, afta- 

 lade nu med honom om nodiga matt 

 och steg. 



Foljande morgon intra'dde Lagauche- 

 rie hos prinsen och erinrade, att verl- 

 den nu af honom fordrade handlingar; 

 att han maste utbilda sig till regent 

 och herrskare; att han i kampen an- 

 tingen med odets vidrigheter, eller med 

 sina egna bojelser. eller med fienden 

 pd slagfaltet, afgrundsats eller religion 

 maste blott hafva ett valsprak, det nam- 

 ligen att segra eller do. 



Efter denna inledning, forkunr.ade 

 Lagaucherie honom helt likgiltigt, att 

 dr itnin n. med hela hofvet andra da- 



gen begifver sig till slottet Pan, att 

 Henrich blott kort tid skulle forblifva 

 der och sedan resa till Bayonne, for 

 att bevista kouungens af Frankrike 

 sammankomst med drottningen af Spa- 

 nien. 



Henrich afhb'rde tigande dessa ein 

 larares meddelanden; men hans min 

 forradde stor forlagenhet och oro. La- 

 gaucherie markte det mer an val. men 

 latsade ingenting blifva var.se. Han 

 ledde samtalet obemarkt pa andra fore- 

 mal och forsfrodde prinsen sa med hvar- 

 jehan.da berattelser, att denne knappt 

 hade tid, att tanka pa, hvad som sa 

 forskrackt honom. Drottningen, a sin 

 sida fb'rholl sig pa samma satt som 

 Lagaucherie. Hon talade om den ly- 

 sande forsamlingen i Bayonne, om de 

 blifvande festerna der, och om de be- 

 romda man, hvilka Henrich der skulle 

 lara kanna. Hvad kunde Ho>nrich har- 

 till svara? For honom var icke ta'nk- 

 bart, att qvarstanna i Nerac. Huru 

 vagade han saga, att sammankomster- 

 na vid Garenne-kallan voro honom 

 oandligt mer varda, a'n -de kungligas 

 i Bayonne? 



10. 

 Afskedet. 



Med aftonstjernan stod den unge prin- 

 sen vid slottstradgards-kallan. Florette 

 var redan der. Men da han iurkun- 

 nade henne sin snart forestaende afresa, 

 upplostes hon nastan af smarta. Hvil- 

 keri formar skildra hennes fortviflan; 

 hvilken beskrifva hvad Henrich led? 

 Fast ornslutna gra'to, klagade och tro- 

 stade de hvarandra. 



"Du lemnar mig Henrich ! sade hon 

 snyffande; "Du skall nuglb'mmma mig. 

 Jag a'r allena pa jorden. Da du, mitt 

 allt, ofverger mig, aterstar mig blott 

 doden!" 



"Men, sade han, jag ofverger dig 

 icke for evigt. Jag aterkommer. Hvil- 

 ken, utan dig, tilllio'r jag? Jag ar 

 icke mer min egendom, emedan jag 

 evigt a'r din. Hvad skulle jag bibehalla 

 i minnet, om jag nagonsin kunde glom- 

 ma dig? Du ar ju sjalen afminasko- 



