300 



derutaf mer tin v&), alt Topelius ej la- 

 ter hcnne hafva vidhallit nagot annat 

 af hvad lion forviirfvat i sina tidigare 

 ar, an det fiua lefnadsvettet. Genom 

 denna oinslandighet bar hon nog klart 

 afsagt sig rattighefen att gal!a lor typ, 

 och afven oin hon skulle gora ansprak 

 pa denria viirdighet, ea kan ej nagot 

 afseende fastas vid denna heunes ou- 

 skan. Vore hon verkligen en repre- 

 sentant af den Gustavianska tidens seg- 

 rande element, en barerska af det ft 6, 

 som under all otro och. flard likvisst 

 lag btgrafvet i qvinnans barm, som en 

 trost for lifvets framlid, sa hade hennes 

 karakfer ovilkorligtn blifvit armorlun- 

 da gesfaltad. 



Vi hade tvifvelsufan fatt se en 66 

 irs qvinna, som, profvad hardt af lif- 

 et, likvisst bibehallit det uttryck af 

 grace, som var gemensamt for hvar och 

 en. som emottagit sin ungdonubiid- 

 ning under den tredje Gustafs dagar. 

 Hon hade val kunnat blifva drifven 

 af olyckan att stka sin host i religio- 

 nen, men denna religion hade bordt 

 ega farg af de laror, s< m predikadcs 

 vid hennes forsta nattvardsgang och 

 som hvars utmarklaste fi'rknnnare en 

 Lehnberg framstar. Afvcn hennes iid- 

 Jaste sidor hade bordt vara kontrasig- 

 nerade af den Gustav'anska tidcn, och 

 da hade hou framstaft scm en dtss 

 sannskyldiga representant. Hon hade 

 blifvit en Iragisk gestalt, om det hade 

 blifvit uppvisadt huru den Gusfavian- 

 eka lidsaldern sammans(or(ade afvcn i 

 henne, sift adlasle uttryck, (medan Sf- 

 ven hon var behaftad med den a'nd- 

 lighet, srm ej kunde halla stand mot 

 lifvefs vidare utvecklins-. 



O 



Lisetfe (Ebba R:s f. d. kammarjung- 

 fr u ooh f. n. Magnus D:s hushaller- 

 ska) anser Toplius sjelf som den 

 basta, ja till och med enda uifoida ka- 

 rakfer i hela stycket. Afven vid hen- 

 nes uppfattande masle man ga fillbaka 

 till prologen, ty ocksa hon eger i der 

 sin i61e. Hon ar ur.'prungligen kar*- 

 marjungfru och har salunda emol(?git 

 Bin bildning och sin sed rid sin /us- 

 modcrs toilette, och fatt sin sja!string 

 af de arligheter hennes herrskfrinnas 

 tillbedjare i forbifarten kunde hvisha 



i hennes ora. Hon &r en af 



olyckliga vareleer som hora hvarken 

 hit eller dit. Lisette egde fagring i 

 sin ungdom, och man hade ej behoft 

 vara etor kannare af qvinnohjertat for 

 att med vi^shet forutsaga att hon, om 

 hon ej vore nog fortanksam att saoi- 

 manlanka sina oden med en sjotull- 

 v ( ;ktmas(ares eller om hon ej for nagra 

 riksdaler kopte sig ett namri afnagon 

 till lagret rc-sande, pa fyrkar bristli- 

 dande soldat, antingen skulle sluta p& 

 spinnhuset eller som Lisette. 



Den for reflexion sa fallne presten 

 von Dahlen, eager pa ett stalle: "Man 

 har sagt att Jifvets ytteista motsatser 

 kampa om qvinnans sjal. En cngel 

 i det goda^ gar hon vida langre i det 

 onda an rnannen, nar hon eu gang 

 fuller i de morka makternas vald. Jag; 

 fruktar att man sagt sannt . . ." 



Qvinnan ar ornedelbar och sedlighe- 

 ten bor finnas hos henne i form af 

 kansla. Ofverskrider hon detta stadi- 

 um och gar till reflexion och ar hon? 

 da Itftnnad M sig ?je)f, sa ar hon for 

 lorad. Qtinnan must(/ vara fordoms 

 full, hon n:aste -"trctf, ty hon eger ej 

 kraft att pa induktionens vag hoja sig, 

 ofver 'tif vets skenbaia kontraster. 



Lis'ett'e ar. sasom 20-arig, kammar- 

 jnngfru at en tiiAd 16-arig hoffroken 

 Tusende frtstelser framsta'lla eig f6r 

 henne och hvArifran skulle hon taga 

 kraft att besfgra dem? Blott logn hor 

 hon hviskas/omkring sig och smanin- 

 gom inforl/var hon sig dermed, tills 

 det pa si^tone blir hennes lefnadsele- 

 ment. De 6 frige karaktererna egde 

 atminsto.ie mojlighet att lata lifvet heist 

 nagot tortblasa den luft de insupit un- 

 der sfa tidiga ungdom. Men for Li- 

 sette fanns ej en sadan mojlighet. HOB 

 ma-^e spela sin idle till slut och hoa 

 g'ff det med hela epaustigheten af en 

 .naklig karakter. 



II, a. 

 Meyer, Aret 1772. 



Konungen utgdr naturligtvis medeK 

 punkten. Han har nyligen uppstigit 

 pd thronen, brinnande a/'begar att lyek- 

 liggora sitt land. Han kan det ej; han 



