303 



den uppgSende solen. Han sfiger att 

 den tyder pa en net dag, t) 7 nu ga'ller 

 det alt ka'tnpa om en krona. Han bar 

 pa lickan Irenne utkn.t till en rege- 

 ringsform, ett af Soheffer, ett af Her- 

 mansson och ett af honnm sjelf. Det 

 eista forklarar han for mest rnjalistiskt. 

 Vi saga val utfryckligen att senaten 

 skall utgdra ett skyddsvarn mot konun- 

 gamaklens misabruk (srnaler slugt): 

 mais attendez moi sous 1'urme ! ty den 

 fir blott mig. men icke standerna an- 

 svarig for hvad den gor och later . . . 

 Vi saga val, atfc standerna med oss 

 dela den lagstiftandc maklen afvensorn 

 beskatlnirigsratten, mais en effet leur 

 pouvoir est nul. 



Piper intiader. Uppvackt af mos- 

 sornas stamplingar har han redan vid 

 den ofvannamnda repetitionen lofvat 

 Guslaf sig och sina vanneis hjelp, och 

 han kommer nu r>ch anmaler, att klub- 

 bens officerare kl. 11 infinna sig pa 

 artilleriplantn och att tyghuset ar i de- 

 ras vald, samt alt en niaiigd at bans 

 kamrater vanfa i drabanfsalen. De in- 

 slSppas. Gustaf uppmanar dem att 

 med honom vaga sina lit' for fadernes- 

 landets raddning. De iofva. Sinclair 

 instortar och foitaljer for konungen, 

 att Railing inhigit Kudbecks plats och 

 att Hlixen biifvit med hemliga instruk- 

 tioner afsa'nd till Dalarne och Durictz 

 till ViTinland. Sasom trost intrader i 

 samma figonblick .en kammarherre rch 

 ofverlemuar ett brel fian Heriig Carl, 

 dt-r det bt-ra'tlas, att de Skanska n ge- 

 menfeina gjort gemtnsam sak med gar- 

 nisont n i Chrisiianstad. Grtivinnan 

 Ribliing rusar in och rappf rterar att 

 allt ar forloradt. "Man amuar arres'e- 

 ra Ers Majesla't i sittande rad." Knap- 

 past sagdt forran Pcchlin infra'der och 

 anhaller att konungen ville lemna sitt 

 nyss eihallna href at sekrt-ta ulskottet, 

 hvilken begaran bes(amdt afslas, an- 

 skimt Pechlin forklarar att man vill se 

 det: "dt-t ma nu ske med eller mot 

 M-ajestatt'ts vilja." Han far likvisst ga 

 med det besked han fatt. Genast har- 

 efler intrader Railing och anmaltr. aft 

 Senaten in pleno vanlar Maj* sta'tet med 

 anledning af ett utomordcndigt vigtigt 

 a'mne. Kcnnngen lofvar. Kalling af- 

 tia'der. ... Grcfvinnan Ribbing, som, 



jemte Piper och Sinclair, varit narva 

 rande under de foreg&ende scenerna r 

 afrader Konungen att villfara Senaten* 

 onskan. Gustaf svarar hanleende : fruk- 

 ta ickej fru Grefvinna, icke jag, men 

 de sjelfva skola fastna i sn;rin ..^ 

 Derefter vander han sig till Piper och 

 befaller honom arresfera Senaten ett 

 corps. Denne lofvar. med en suck, att 

 lyda. Detfa steg finner sjelfvaste Sinc- 

 lair vara djtrft, men Konungen fruktair 

 ej att ofverga Rubicon. Han befaller 

 afven att sta'lla vakt utanfor utrikes 

 minis<rarnes hotelier och afskedar Piper- 

 och Sinclair med orden: adieu mina 

 herrar! Skynden ! Gud med eder och 

 oss alla" Seen mellan Konungenr 

 och grefvinnan. Guslaf forklarar sitt 

 beslut att kasta sig i folkets arniar nch' 

 giefvinnan forulsager n;ed inspiiation, 

 att det skall lyckas., Konungen : Ni 

 mins den beloning jng efterstrafvar, 

 vackia grefvinna." Grefvinnan (fint) 

 rallas bmndran, vordnad och tillgifven- 

 het, Sire, och jag skall i detfa afseen- 

 de icke sfa tillhaka for nagon af Er& 

 Majesta'ts trogna undersater." 



Badin riisar in och anma'ler atf satau. 

 ar liis samt att hela Stockholm a'ri ro- 

 relse och uppror. Konungen gnu^gar 

 handtrna och menar att allt gar for- 

 fraffligt. Nu instortar Htrtigtn af 

 Ostergcithland och besannar Badins ord 

 och fragar Gustaf hvad han tanker go- 

 ra. Konungen svarar: "Jag (anker seg 

 ra eller do med och genom denna in 

 surrektion. Men ifall jag dor, sa se 

 har, innan jag gar miit ode till motes,, 

 mitt testameute for dig och Carl. Jn- 

 genting ar svarare och heirligare a'n- 

 att vaidigt bara en krona, ingcnting 

 lattare och toraktligare an att vara 

 henne ovardig, och dock omge sig mt d 

 hennfs glans. Spiran ar icke blolt 

 maktens hogsta symbol, utan afven- 

 pligternas, och for en konung innefat- 

 fas de alia i bemodandet, att a5ra sitt 

 folk lyckligt. (Hojer handen mot him- 

 len). Der ar mitt vittne, attjagiden- 

 nn stund, da jag utsda'cker min hand 

 efter en verklig spira, bar denna he- 

 liga p^igt inskrifvt'u har (lapger handen- 

 pa hjertat); och dral.be mig odets ha'md, 

 om j-ctg nilgonsin skulle forgafa d( nna 

 pligt.n Rosttr ropa pagatau: "Bort 



