med fcirradarne, bort med folkele fOr- 

 tryckare! Lefve Gustaf, var konung, 

 v&r far.n Konungen (upprymd,: rHor 

 pa dessa rop, grefviuna! Folket fortro- 

 tar pa mig oeh jag skall blifva dess 

 raddare! (Med stigande varme.) I det 

 Cgonblick jag gar att lagga hand vid 

 verket, aterstar mig det svaraste afske- 

 det; det ar fran er, min grefvinna, 

 den enda qvinna, for hvilken funnils 

 rum i mitt hjerta, som eljest endast 

 klappar for aran och Sverige. Om jag 

 faller begrater raig folket, ufan att ve- 

 ta hnru hogt jag alskat det och ni 

 grefvinna! ni skall deroin ar jag 

 forvissad falla tarar af hjerfat och 

 =der bevara mitt minne, min bild (fattar 

 haftigt och Irycker med rorelse hennes 

 hand). Gud beskydde Er, farval!" 

 Grefvinnan (djuptrord): ?>Gud beskyd- 

 de Er sjelf, Sire! Jag formar endast 

 anropa himlen fiir Ers Majestats foster- 

 landska afsigtcr.* Konungen (till 

 hertigen): "Folj mig, Fredrik! ma ut- 

 gangen blifva seger eller d.">d Gref- 

 vinnan (ensarn): r(Jm ban icke vore 

 konung och jag t-j vnre gift, skulle 

 hans karlek utgjort min hogsta lycka, 

 nu har den endast blifvit medlet till 

 ett fosterlandskt a'ndamal, men som kan 

 gora begges olycka." Pechlin och Rud- 

 beck inkomma for att hakta konungen. 

 De blifva narrade af grefvinnan Rib- 

 bing, i det hon at den forre sager att 

 konungen befinner sig hos drottningen, 

 dit Pechlin beger sig och blir uppe- 

 hallen, och den senare inriglas i ett 

 kabinett. 



Slutscen. Konungen med svit. Han 

 har segrat och folket jublar fran gatan: 

 Lefve Gustaf! Folkets far, Konungen 

 tilltalar det och lofvar satta sin hogsta 

 5ra uti att vara den fcirste me iborga- 

 refl ibland ett fritt folk. 



Sedan de ofriga beloningarna blifvit 

 utdelade (mamsell Hagman. hvilken 

 konungen foruf beslutat sSnda till Pa- 

 ris, for att hon derigenom skulle hal- 

 las aflagsen fran hertigen och sSledes 

 ej sta i vagen for dennesgiftermal med 

 Sophie Ft-rsen, far bli hemraa; detta 

 fir hertigena pris: oeh Piper erhaller 

 Fredriks forra flamma oeh Badin for- 

 Ifinas med tvenne hem man pa Svart- 

 ^jolandet) och sedan sviten blifvit af- 



skedad, vander sig konungea till gref- 

 vinnan Ribbing: Stadua skona gref- 

 vinna! alia andra ha nu fatt sin belo- 

 ning, jag ensam vantar annu min. jag 

 van tar den af er, ty mark noga! att 

 nu ar det en man, som her om er gen- 

 kSrlek." Grefvinnan ar obeveklig, 

 hon lagger konungens tillhands varan- 

 de krona i en tillhands varande blom- 

 sterkorg och bjuder den sa at Gustaf 

 III. Efter en stand trostar sig konun- 

 gen salunda: (afsides) "Voila unefem- 

 me, comme il y en a peu!" (h5gt och 

 med vardighet): valan! den karlek ni 

 fdrsmar, grefvinna! tillhor fraivdenna 

 stund Sverige ensamt.* 



Anekdoter, 



jiPourich" berattar: De engelska stn- 

 deranden i medicinen anhalla om till- 

 latelse att fa besoka de atskilliga jern- 

 banorna i stallet for lazaretten, da de 

 tro sig, med anledning af den mangd 

 olyoksfall som intraffa pa livavjejern- 

 bana, kunna pa haltva tiden fullborda 

 sin kirurgiska bildning. 



Prisuppgifter. 



Charad K:r 37- 



Mitt fiirsta du i Bibeln finner, 

 Fast mycket stumt och neutralt; 

 Men, om det s.jungande dig hinner, 

 Sa kan dess mote bli fatalt. 

 Lit se att ej du gor mitt andra, 

 Med din lekamen, eller sjal: 

 Pet forra ej bekommer val, 

 Det andra skall man rattvist klandra. 

 Langt battre om du handlar sa, 

 Att du milt he\a vinna mi. 



Gita N:r 37- 



D<m som mig en gang lyckligt mist 

 Ej ofver sin forlust liors klaga, 

 Men den Bom har mig, lar helt visst 

 Si fort som mojligt bort mig jagt- 



Pris : 



En Ttcker gratyr. 



LSsnin^ar emottagag till d. 15 Jaauari 186*. 

 Prlslottntngea eger rum d. 25 Jannari 1861. 



STOCKHOLM, TEYCKT IIOS J. & A. RIIS, 1860. 



