307 



Fyrverkeri p qvallen man Tick se 

 Hvartill, jag tror, ej Stockholm har sett 



maken. 



Revy, speklakel, hyllning, bal pare, 

 Och mera dylikt horde ock till saken. 



Men fast del smakat, visst del kostat har 

 Alt dessa fester comme il faut be-visla. 

 Tom ar rain planbok men dock med 



jag var 

 Ifran den forsta till den allrasista. 



Nil far man spara ocksa for i a*r 

 Jag bar ej heller rad prenumerera 

 PS Hcmmels Tidskrifl, men i stallet far 

 Mig noja Stockholm* Dagblad alt studera. 



Men ifrSH Stockholms qvalm jag langtar ul, 

 Till landets ro, som lockar mig langt mera. 

 Alt riksda'n snarl ma la ett lyckligt slut 

 Nu enskas hjertligt ulaf din 



ra. 



II. b. 

 Meyer, aret 1789. 



1789" star som artistisk ska- 

 petsc vida hogre an "aret 1772." Har 

 bafva vi atminstone menniskor och ej 

 endast principer, och har hafva karak- 

 tererna ett slags utveckling och fram- 

 stalla ej ett sadant still-leben, som de 

 i forra dramat. 



I foretalet redogor forfattarn med 

 dessa ord for sin uppfattning af Gustaf 

 III:s karakter: "En ung, eldig och snill- 

 rik konung, utrustad med en hb'gre grad 

 af sjelfbeherrskning och forstallnings- 

 gafva an nagon annan, beslutar att be- 

 fria sitt fosterland fran partistridernas 

 och korruptionens forderf, hvarunder 

 landet suckar. Verkligen tycks det, 

 som om fran borjan endast en ren och 

 helig ifver for fosterlandets val hade 

 foretafvat Gustafs atgarder, men med- 

 len voro forkastliga och ledde derfore 

 till hans fall. Han segrade genom kor- 

 ruption, genom kopslaende af roster, 

 alltsa genom samma korruption, som 

 han ville bannlysa! Allt var frojd 

 ch gamman! Nationen, alltid barns- 

 ligt-sanguinisk i sina forhoppningar och 

 iHusioner, blef hans sraickrare och 



denned hans onda genius liksom han 

 natiouens. Den fria presseu f;ingsla- 

 des. Ett lyckans bortskiimda barn, 

 ville Gustaf icke laugre hora sannin- 

 gens rost skall man da undra ofver, 

 att den menskliga svaghetens arfsyn- 

 der, fafanga -och egoism, snart vunne 

 sa ofverhand hos honom, att han be- 

 ti-aktade folket blott som en N nolla och 

 konungen som den etta, genom hvilken 

 den forra forst far sitt varde! Han s!o- 

 sade bort folkets valstand och aktade 



icke pa dess nod. Men hvartill 



batar det, att tycka sig vara en Gud. di 

 vi af allt inom och utom oss standigt pa- 

 minnas att vi blott aro menniskor. 



Man fordrade a nationens vagnar 



en oppen redogorelse for" kungens en- 

 skilda och rikets gald, for att icke brin- 

 ga onodiga offer. Men hur^ skulle en 

 Gustaf, sadan han nu blifvit, beqvama 

 sig till sa fornedrande vilkor, en 

 syndabekannelse. En annan menni- 

 skans arfsynd falsk blygsel forbjod 

 det! Man tar, hvad man icke far, det 

 ar lattare! Det gick 72 som en dan?, 

 hvarfor skulle det icke lika saval ga 

 for sig 89? For att astadkomma pen- 

 ningar behofde han tnvalde och for att 

 astadkomma envaldet maste tidehvarf- 

 vets storsta man rodjas urvagfr. I Dft 

 ena som dr-t andra gick ocksa verkli- 

 gen likasom 72! Samma korruptione- 

 medel, sninma theaterktipp! Sammalat- 

 sade ombytlighet emellan demokratislci 

 och aristokratiska tankesatt! Sa var c';l 

 andtligen hans hogsta mal uppnaclt. 

 Han stod pa hojden af sin makt, s'n 

 lycka och pa branten af sitt fall!'' 



Meyer har med denna utlaggnin^ 

 onekligen traffat Gustaf III:s tragiska 

 punkt, och hvarje dramatisk behand- 

 ling af denne Konung maste i hufvud- 

 saken ansluta sig till den. Vi hafva 

 historiens eviga saga, den om den mensk- 

 liga svagheten hos dess hogsta icdivi- 

 der, den om frestelsen pa tinnarne af 

 Jerusalems tempel och det eviga vikan- 

 det for denna frestelse. 



Stycket b'ppnas med ett forspel. Vi 

 bennna oss hos Mamsell Arfvidson. 

 Hon, spaqvinnan, till hvars profetior 

 man lyssnade, som till Guds ord, v hoH 

 hade ej kuncat spa sig sjelf att boa 



