309 



*M& du da aldrig sanna mina ord, att 

 den qvinna, som etrafvar efter makt, 

 far plikta for denna sin strafvan med 

 forlusten af silt lugn och sin sallhet.n 

 Andraakten. Kungstradgarderi. Fer- 

 sen och De Geer motas och reflektera 

 ofver tidens tecken. Fersen forebrar 

 sig att han forlorade kontenansen, da 

 landtmarskalken forklarade adelns be- 

 slut for ogiltigt i propositionen om ett 

 statsutskott for finansfragorna. Gustafs 

 vSnner borja dra sig tillbaka och afven 

 den servile Horn liar ofvergatt till hans 

 motstandare. Bland de promenerande 

 befinna sig Horn, Ribbing, Ankarstrom, 

 fru Schruderheirn och frciken DP, Geer. 

 Forklaring mellan Ribbing och Froken 

 De Geer, som ber honom hoppas och 

 vSnta pa framtiden. Presentationer 

 pa fkra hall. Konungen samtalar 

 nagra ord med den i en lofsal sittande 

 Bellman och rakar i ordvexling med 

 fru S.. och da han fullkomligt ligger 

 under i munvighet, sa forklarar han 

 henne oppen fiendskap. Tabla. Ko- 

 nungens kabinett. Schroderheim star 

 lyssnande vid dorren till audiens-salen, 

 der Gustaf HI haller en skarp forelas- 

 ning for en standernas deputation. Adeln 

 beskylles for forraderi mot konungen, 

 och han gor detta stand ansvarigt om 

 Finland skoflas, om Stockholm hotas 

 af fienden. Fersen hores protestera. 

 Konungen befaller adeln att bilda en 

 deputation, som eger att bedja landt- 

 marskalken om ursakt och aterfora ho- 

 nom i landtmarskalksstaten. Allmant 

 sorl. Konungen befaller adeln att af- 

 trSda; den vSgrar, men formas dock 

 dertill af Fersen. Kouungen vander 

 sig till de andra standen och fordrar 

 af dem oinskrankt fullmakt, att taga 

 de matt och steg han anser af noden, 

 for riksdags ot'verlaggningarnes obe- 

 hindrade forlgang till rikets fralsning. 

 Gustaf III intrader i kabinettet; han 

 forklarar for S. sin afsigt att sokadrif- 

 va de ofralse standen att uppdraga ho- 

 nom den askade myndigheten, men de 

 steg han a'mnar taga skola omstandig- 

 heterna bestamma. Ett bref lemnas 

 honom fran Finland ; det ar fran her- 

 tigen af Sodermanland. Anjalaoffice- 

 rarne, at hvilka lemnats tillfalle att 

 rymma, vilja ej begagna sig deraf, utan 



fordra att stallas under krigsrsltt och 

 dommas efter svensk lag. Konungen 

 (haftigt): "Rebellerna fordra sin dom; 

 de skola fa den och do. Det gor 

 mig ondt icke om dem, men om 

 andra. Lejonet. som en gang fdtt sma- 

 ka blod, nojer sig ej med att ha utgju- 

 tit det en gang. Harefter van- 

 der sig Konungen till S. "Apropos! 

 Elis, du har nu Imft tillracklig betan- 

 ketid att svara pa, det, som jag pa va- 

 gen fran kungstradgarden och hit pro- 

 ponerade dig." Schroderheim (leende): 

 "Att forskjula hustru och barn? Jag 

 kunde aldrig tro annat an Ers Maj:t 

 behagade skamta." Konungen : "Ska'm- 

 ta? skamtets tid ar forbi! Min onskan 

 ar djup, allvarsam. Jag har tilltankt 

 din hustru ett exemplariskt straff effer 

 fortjenst. Ma hon darra for det ode 

 som vftntar henne! nar hon sedan lart 

 att odmjuka sig och krypa till korset 

 da skall jag saga dig nar benadnin- 

 gens tid ar inne." Fersen anmales. 

 S. gar och konungen hviskar nagra 

 ord i hang ora". Fersen beviljas ett 

 mellan fjra ogon med Majesta'tet och 

 han begagnar sig deraf, for att bedja 

 denne vanda om fran den va'g, han be- 

 tradt. Han sager klart nog, att Gustaf 

 III ej begripit Sveriges stallning, och 

 att han forsokt har infora en kultur, 

 som ej kan sammansmalta med folk- 

 individualiteten. Han anropar Konun- 

 gen om frid och sager att ett folk i 

 tidens langd aldrig forlater sin Konung 

 ett onodigt krigs faror och elande. 

 Konungen: Ni sager mig i foga for- 

 tackta ordalag, att jag passar lika li- 

 tet for Sverige, som Sverige for mig; 

 sa maste en af oss vara Konung; den 

 andra riksforradare! men som Sveriges 

 krona ar min, mig forlanad af Gud 

 och folket, och da jag icke amnar <ill- 

 lata, att nagon dodlig formatet utstrac- 

 ker sin hand efter den, sa far ni, Gref- 

 ve Fersen, val lof att vara riksforra'- 

 darn och skall jemle edra anhangare 

 straffas som forradare. (Han ringer; 

 Essen intrader.) Er varja, Grefve Per- 

 son." Fersen lemnar den lugnt och 

 svarar Konungen med de beromda ord, 

 som historien upptecknat till ara for 

 den adle Grefvens minne. Konungen 

 (till Essen): "Till Fredrikshofs fangel- 



