311 



ar bruten jag svar att jag ar oskyl- 

 dig! Jag besvSr dig att bryta med din 

 konung eller vi aro forlorado.r For 

 seut. S. ar ofora'nderlig. sa djupt del 

 afven krossar u bans hjerla. Fru S. 

 (ensam.) Anger! din kalk ar bitter! 

 Nemesis! din vinge gor hastiga slag 



0! forbannelse, iorbannelse ofver 



dig tyrann. med leendet pa lappen och 

 raordlust i hjertat. Min makes forfo- 

 rare och min baneman. vore jag 

 blott en man! Som en Simson skulle 

 jag fatta i pelaren till bans multnade, 

 ihaliga statskonst och begrafva honom 

 reed mig under dess spillror." Froken 

 de Geer stiger in: hon sager sig vara 

 beredd att uppofFra sin karlek till Rib- 

 bing och gifva sin hand at Essen, erne- 

 dan hennes faders frihet ar beroende 

 af detta offer. Ribbing intruder; ban 

 kommer pa sin uppvaktning och far 

 bora sitt ode. Aurora fortiger dock 

 det verkliga skalet till deras skiljsmes- 

 sa. Sedan Froken gatt till Fru S., som 

 dragit sig till ett inre rum, in trader 

 Ankarstrom och Horn. Den sistnamn- 

 de fortaljer att de Geers frihet ar ska- 

 let fur bans dotters forlofning med Es- 

 sen. De forra, Fru S. Bibbing for- 

 klarar ha'md mot Essen. Fru S. sager 

 det vara orattvist att angripa ledskapet. 

 upphofsmannen bor straffas. Horn for- 

 kiarar afven sin hamdkansla for konun- 

 gen, emedan denne jemval i fangelset 

 insatt bans aldrige fader. Fru S. (med 

 hanande forakt) : r Jo, jo, alia vilja att 

 yxan skall ga. men ingen vill halla i 

 skaftet." Ankarstrom. "Afven den som 

 vill halla i skaftet torde kunna finnas.n 

 Fru S. (hojande sig i sin stol). 0ch 

 nar, kapten Ankarstrom ?n Ankarsjrom. 

 "Nar axet blir moget att afskaras." Fru 

 S. (med stigande passion.) ^Och nar, 

 blir axet moget?' ar det icke redan 

 nu? Familjelifvets omrade ar kke lang- 



re fridlyst!" En betjent anmaler 



baron Essen. Ribbing stannar ensam 

 med honom. R. forklarar att E. san- 

 nolikt afstar fran Auroras hand, nar 

 ban blir upplyst oni, att hon blott for 

 att radda sin fader, gifvit honom sitt 

 lofte. E. svarar med vardighet. R. blir 

 pockande och utmanar sia rival. 

 Froken De Geer intruder och Ribbing 

 bonfaller hos henne, att hon matte be- 



krafta hos baron E. att blott adelmod 

 formatt henne bortlofva sin hand. Fro- 

 ken svarar att om hon afven forr kant 

 en flygtig bojelse for R. sa ar den nu 

 fullkomligt utplanad genom bans orid- 

 derliga beteende. Essen, en Srans man, 

 ber henne ej underskatta sina kanslor 

 for Ribbing, ocb i framsta rummet tan- 

 ka pa sin egen lycka. Froken: nBa- 

 ron Essen om ni antar eller forka- 

 star denna hand, som jag harmed for 

 andra gangen och denna gangeri 

 med gladt hjerta bjuder Er beror 

 af Er men aldrig skall eller kan 

 den tillhora grefve Ribbing sasannt 

 jag hoppas blifva lycklig med och ge- 

 nom Er." 



Humoristiskt Ailelianda, 



22. 



Lorden, som tanker liogt. Lord D- 

 utmarker sig genom ett slags talare- 

 formaga, som torde vara y ft erst sall- 

 synt. Han sit'er t. ex. till bonds bred- 

 vid en^dam. och det faller honom in 

 att visa henne en artighet. Da ofver- 

 lagger ban forst med sig sjelf, och det- 

 ta sker hogt pa foljande vis: "Jag bor- 

 de val dricka ett glas vin med lady ***, 

 ja, jag far lof att sla i ett glas vin at 

 henne,.?' Han vander sig nu till damen. 

 och fragar, om hon befaller ett glas 

 vin. Hon svarar under ett Icije, som. 

 tvertemot hoflighetens fordringar, ge- 

 nast sprider sig kring bela bordet, och 

 lord D. begriper icke, bvad man skrat- 

 tar at. Han at en gang hos lord A. 

 och fick sin plats bredvid denne snill- 

 rike peer. Var lord satt lange och 

 tankte; andtligen tankte ban hogt. *Jag 

 ar val tvungen att bjuda lord A., det 

 krushufvudet, hem till mig: ja, ban 

 skall bjudas, ban skall nodvandigt bju- 

 das. Hvad som salunda ihans tankars 

 hemliga rad blifvit beslutadt. arnade 

 ban just forbyta i handling, da bans 

 vSrd kom p& det infallet, att ockaa en 

 gang tanka hogt. "Jag trorn t&nkte 

 lord A. "att det gamla dumhufvu- 

 det vill bjuda mig hem till sig men 

 jag gar inte jag gar alldeles inte. 

 Lord D. kunde ej 5ppna sin mun for 

 hapnad. Huru hade man kunnat ut- 



