312 



grunda hans hemligaste fankar? Han 

 var ej i st&nd attfattadet. Han spelte 

 gerna whist; men med hans vana att 

 tanka hogt, blef det honom snart omoj- 

 ligt att uppgora ett parti. Det sticket 

 far gd tankte lord D. t. ex. 

 "nog kunde jag va'l ta med kungen, 

 men han gor mera nytta ihop med as- 

 set, o. s. v. Sa forradde hans tankar 

 alltid hvad han hade pd hand; nu vill 

 ingen rnenniska spela med honom, och 

 han begriper icke hvarfore. Da han 

 var i departementet for utrikes aren- 

 derna, skiokade han, kort fore slaget 

 yid Navarino, en skrifvelse, som skulle 

 kommuniceras med fransyska ambassa- 

 doren, hem till den ryska, hvilket, be- 

 synnerligt nog, tillskj-ndade honom stor 

 ara. Furst L. larer nemligen ha ansett 

 misstaget for en ganska fin krigslist, 

 och yttrat, ait han var klok, som ej 

 fastnade i den for honom utlagda sna- 

 ran. Han Stersande brefvet, atfoljdt af 

 nagra mycket smickrande rader, deri 

 han sade, aft han ej last ett ord i bref- 

 vet, da han fann, att det ej var a'rnadt 

 at honom, utan at prins P. 



Besynnerlig menniskorace. Piga- 

 fetta berattar foljande: "En gammal 

 skeppare fran Moluckiska oarne for- 

 sakrade mig. att pa dessa oar finuas 

 dvevgar, hvilka lefva i bergsklyitor och 

 hafva sa langa oion, att de sofva pa 

 det ena, som pa en matta, och nyttja 

 det andra till tacke. 



Den palitlige lotsen. Den naivele, 

 hvarmed Irlandarne soka ofverskyla 

 eina fel och dumheter, ar hogst komi,k. 

 Kaptenen i a ett krigsskepp, som fick 

 ein forsta station vid irlandska kusten, 

 hade medtagit en irlandsk lots, pa 

 hvilken skeppets trygghet helt ocn hal- 

 Jet berodde. "Men ftr du viil sSker pa 

 din ?ak?" fragade honom kfiptenen fle- 

 ra ganger. Herr kapten kan utan 

 betankande ga till kojs svarade lot- 

 sen: "jag ka'nner farvattnet pa ya'l som 

 jag kanner min mor." "Men bar aro 

 manga blindskar ooh manga faror." 

 "Ha ha! faror! Hela kusten u!at har 

 jag reda pa Jivar enda klippa (i det- 

 samma stoter skeppet pci) ucli det 

 hiir var en bland dem. 



Anekdoter. 



Den qvinliga rangsjukan har troli 

 gen aldrig hlifvit battre affardad, fin 

 genom Fredrik den stores emellan tven- 

 ne danter algifna dom: "Den storsta 

 tokan garfornt!" 



En ficktjuf, gripen pa bar gerning, 

 ursaktade sig infer polismastaren. "Fiir- 

 lat mig, nadig Lagnian!" "Jag har blott 

 foljt min lakares rad. Jag lider nam- 

 ligen af svag mage, hvarfor han or- 

 dinarade att alltid fore maltiden taga 

 nagot till mig. 



En kemist kom nyligen till en bryg- 

 gare harstadts, for alt sa'ja till honom 

 en ny uppfinnirg, som bestod i att 

 brygga 61 ulan humlo. Bryggarea 

 skrattade nt honom, lilla'ggande: Min 

 baste herre ! den konsten har jag idkat 

 i alia mina da'r! 



En Irlandare gick in pa posten for 

 att undenatta sig, om bref voro an- 

 konina till honom. Posttj* nsfemannen 

 fragade : "Edert namn, min Herre ? "Det 

 star pa brefven", svarade den tillfragade* 



Prisnppgifter. 



Charad Vo 38- 



Tiden kan mitt forsta vara, 

 Det kan meniiiskan, ocksa. 

 Ifian noteiis dumma skara 

 Vi mitt an dm hora fa. 

 Ett pronomen ar mitl tredje t 

 Dertill ar det personelt, 

 Ocli det nyttjas da vi bedje 

 Himlen. det slar aldrig felt. 

 Bli nti'tt fjerde om -vi fjena, 

 Det gar ieke gerna an; 

 Men mitt hela Gud aliena 

 1 dess storhet vara ian. 



Cita Nto 38- 



Manpen fattig usling ar det gifvet 

 Att en gang det fa nppa sin graf 

 MAngpn vik. som iir det liar i lifvet, 

 Vet man efter doden aldrig af. 



Alia gerna "riija blifva 

 Det. som ingen vara vill. 



Pris : En vacker gravyr. 

 Lfisnin^ar emotta^a* till den 15 Januari 1861. 



iisln ingei ' i!im d. 25 Jan. 1861. 



STOpKHOLM, TBYCKT UOS J. & A. E11S, 18CO. 



