223 



arbete: "Klockan atta denna afton skall 

 jag vara vid kalian." 



Han ilade derifran. Han var ater 

 den forre. Hela hans sjal brann anyo 

 for Florette. Han kunde kuappt afbi- 

 da timtnan. 



Morkret hade intrSdt och klockan 

 slog atta. Genom en hetnlig dorr i 

 slottet begaf han sig, for att ickemota 

 nagon, genom buskarne pa fotstigen, 

 som han sa val kande. Han kora till 

 kalian och hans hjerta slog valdsamt. 

 Bladens susning i nattluften ingaf ho- 

 nom en glad bafvan. Redan utbredde 

 han armarne, for att flyga emot Flo- 

 rette och sluta henne i sin famn. Men 

 det var icke hon. Otalig gick han af 

 och an. Da markte han andtligen vid 

 kftllans bradd, i morkret nagot hvitt, 

 liksom en flik af hennes kladning. Han 

 ilade dit. Det var ett papp'ersblad, 

 jemle pilen och den genomborrade ro- 

 sen. Pappcret vav ett bref, hvilket nat- 

 tens morker hindrade honom ifran att 

 lasa. Fb'rskrackt och valdsamt upp- 

 rord jlade han ater till slottet och suc- 

 kade: Huru? Hon kommericke? Hon 

 atersander mig pilen, emedan hon icke 

 mer alskar mig? 



Han laste brefvef, som blott inneholl 

 de orden : "Jag har lofvat, att du skall 

 finna mig vid kalian. Kanhanda gar 

 du fo'rbi, utan att se mig. Sok bSttre 

 och dufinner mig sakert. Du alskar 

 mig icke mer. och derfor har jag upp- 

 hort att lefva for dig. O, min Gud ! 

 forlat!" 



Henrich anadc ordens mening. Pa- 

 latset aterljod af hans fortviflans-rop, 

 vid hvilka man samlades omkring fur- 

 sten. Nagra tienare med brinnande 

 facklor atfoljde honom till Garenne- 

 kallan. 



Hvarfor forlanga denna sorgliga be- 

 rSttelse? Man fann den skona flic- 

 kans lik i den nedanfor belagna dam- 

 men, genom hvilken Garenne-kallans 

 klara vatten flot. 



Man begrof henne emellan tva unga 

 popplar. 



Den unge furstens smarta var grans- 

 los. Hehrick IV ar annu Fransjska 

 folkets afgud. Han utforde 'stora 

 bedrifter. Han upplefde, vann och for- 

 lorade myckef. Men aldrig mer vann 



han ett hjerta, sa rent, karleksfullt ooh 

 trogeti som Florette's brustna hjerta. 

 Det smartsamma minnet af denna 

 Engel forlorade han aldrig. 



Det var Henrich 1V:S forsta och verk- 

 ligen enda karlek- Sa a'lskade han 

 aldrig mer. 



Slut. 



AMeriterna,*) 



af Wieland. 



I. 

 Underrattelse om Abderiternas Dramatik. 



Abdera var en stad i Thracien, som 

 ansags for en sammelplats afde utmarktaste 

 dutnhufvuden; delta har gifvit Wieland an- 

 ledning, att under, namn af Abderiter for- 

 lojliga de otaliga darar af alia arter, som 

 finnas spridda kring jordklotet. I ett bihacg. 

 eller, som han kallar det, Nyckel till deuna 

 roman afskuddar han sig den misstankan, 

 att han velat utmarka nagon sarskild stad i 

 Euroga. "Ofverallt, sager han, har Abde- 

 "riternes talrika slagte fortplantat sig; i hvarje 

 "flack, hvarje by i alia 4 verldsdelarne fin- 

 "nas nagra medlemmar af detta hernligasall- 

 skap; och oaktadt de nu i 2000 ar forblan- 

 "dadt sig med andra arier af menniskor, sa 

 "behalla de dock sit,t ursprungliga Ivnne; 

 det ar s,ledes ej unde-Higt, om en och an- 

 ^'nan bland detta folk i demia romans spe- 

 ^gel Igenkanner sig.-' 



For att forst, det foljande, bur man veta, 

 att Democritus (en klok, och saledes salls_vnt 

 Abderit) nyligen hemkommit fran utlandska 

 resor; hans medborgare af blda konen, gora 

 honom 8traxt visite, for att bestorma honom 

 med fragor och 'bland annat vilja de hora 

 hans omdome om deras teater. 



Abderiterna voro ratt hogfardiga 

 ofver sin theater. Deras forfat tare voro 

 vanliga borgare, soiii antingen ej kunde 

 lefva af sitt handtverk, eller voro for 

 lata, att lara nagot sadant. De hade 

 alldeles cj nagot grundligt begrepp om 

 konsteu, men en desto storre mening 

 om sin egen skicklighet och verkligen 

 kunde dem ej fattas nature] 1, emedan 

 Abderiterne ofver hufvud voro fodde 

 gycklare och pantomimcr, som decla- 

 merade med all kraft, sa litet ocksa 

 det, hvad de sade, hade att betyda. 



De hade afven en egen theater- 

 forfattare, benamud Hyperbolus, hvil- 

 ken, om man vill tro dem, hade bragt 

 deras theater till' en sadan fullkomlig- 



