I 29. 



NYTT 



1860. 



Utkommer minst 4 ganger i manaden. Prenumerationspris fdr hela argangen 3 R:dr R:mt 



eller 2S Ore i manaden. 



Abdcriterna. 



af Wieland. 



I. 

 Underriittelse om Abderiicrnes Dramatik. 



(Forts, fr. fb'reg. N:r. 



v jag finner," svarade philosophen," 

 att denne mannen gjort sitt basta. Men 

 de mange fjadrarne, dem ban stulit fran 

 vara basta Theaterforfattare, for att 

 dermed betacka sin nakenhet, skada 

 honom i mina pgon, da de kanske tvart- 

 om gora honora stor iira i deras ta^ke, 

 hvilka just intet sa val komma ihag 

 dessa forfattares arbeten, som jag. En 

 kraka, sadan som hon af Gud ar ska- 

 pad, tyckes mig vara mycket vackrare, 

 an da den .utsmyckes med pafoglens 

 eller fasanens fjad/ar. Ofverhufvud 

 fordrar jag af en tragediforfattare, att 

 han skall for mitt bifall gifva mig en 

 god tragedi, med samma skal, som jag 

 fordrar af min skomakare, att han for 

 mina penningar skall ge mig ett par 

 goda stoflar; och ehuruval jag gerna 

 tillstar, att det ar svarare, att gora en 

 god tragedi, an goda stoflar: sa arjag 

 dock derfore ej mindre berattigad, att 

 af hvarje trage'di fordra, det hon skall 

 ha alia de egenskaper, som tillhora en 

 god tragedi. som att fordra af en stof- 

 vel att den skall ha alia de egenska- 

 per, som fordras till en god stgfvel." 

 "Hvad fordras da, efter Er mening, 

 till en vcilbesWflad tragedi ? fragade 

 en ung Abderitisk Patricius, hjertligen 

 skrattande ofver.sitt goda infall. 



Democritus talte med en liten krets 

 af personer, som tycktes hora pa ho- 

 nom, och", utan att gifvan d akt pa 

 qvicke unge herrns fraga, fortfor han: 

 "Jag fordrar ej af en tragedi annat, an 



det Sophocles fordrar af sina arbeten 

 i detta slag; och det ar ej iner, och 

 ej mindre, an hvad som redan ligger i 

 sjelfva sakens natur och afsigt: en en- 

 kel, val geuomtankt plan, hvarest allt 

 af forfattaren ar forutsedt, forberedt, 

 naturligen sammanfogadt, och hanfordt 

 till en enda punkt; hvarest hvarje del 

 ar en oumbarlig ledamot, och det hela' 

 en val organiserad, skon kropp, iidel 

 och fri i sina rorelser. Ingen ledsam 

 exposition, inga episoder, inga fyllnads- 

 scener, inga tal, hvilkas slut man med 

 otalighet framgaspar, inga handlingar, 

 som ej bidraga till hufvudmalfit! dere- 

 mot intressanta, ur naturen tagna 

 karakterer, foradlade, men sa, att maa 

 aldrig misskanner det menskliga i dem; 

 saledes inga ofvermenskliga dygder, inga 

 vidunder af lastbarhet! personer, som 

 altid tala och handla enligt sina indi- 

 vidual-begrepp och kanslor; altid sa, 

 att man kanner, det de, efter sin forut 

 bestamda karakter, efter alia foregaende 

 och narvarande omstandigheter. maste 

 i ett vist gifuet fall sa tala sa handla, 

 om de ej skola upphora att vara, hvad 

 de aro. Jag fordrar, att forfattaren 

 kanner den menskliga naturen, ej alle- 

 nast sa vida den ar ett modell for alia 

 hans arbeten: jag fordrar afven, att 

 han skall hafva afseende pa ^dskdda- 

 ren, och noga kanna, genom hvilka me- 

 thoder man gor sig masiare ofverdess 

 hjerta; att han oformarkt bereder hvarje 

 starkt slag, hvilket han tanker gora 

 pa detta hjerta; *att han vet; niir det 

 ar nog, och att han lemnar askadarens 

 kansla nagra hvilopunkter, forriin han 

 trottar den genom lika starka intryck, 

 eller hoj'er den till en grad af plaga; 

 han skall afven veta, att mangfaldiga 

 de rorelser, han h<js oss vacker, 



