att derigenom skada styckets hufvud- 

 verkan. Jag fordrar af honom ett skont, 

 och med storsta flit, fastan utan ofver- 

 drifven sorgfallighet, hyfsadt sprak ; en 

 jemn varnia ocli kraft i uttrycket; delta 

 bor vara enkelt och hogt, utan att 

 jrtcllla eller sjunka, starlet, utan att 

 vara straft, glansande cller att bldnda; 

 ett sprak for hjeltar. for stora sjaiar, 

 och ett foster af den radande kansian: 

 tlet bor alldrig saga for rnycket, aldrig 

 for litet, och det bor, likt en kliidnad, 

 smidigt lampad efter kroppens former, 

 alltid lata den talandos egentliga ka- 

 rakter genoinblicka. Jag fordrar, att 

 den, som vagar, att lata hjeltar tala, 

 skall sjelf hafva en stor sjal, och att, 

 da han genom enthasiasmens trollkraft 

 har satt sig i sin hjeltes stalle, skall 

 han i sitt eget hjerta finua allt, hvad 

 han lagger i dens mun; jag fordrar 



/ 



Ack! herr DemocHt, ropade Ab- 

 deriterna, som nu ej langre kunde tiga, 

 ?da *Ni nu foresatt Er att fordra, sa 

 kan Ni fordra, sa mycket ni behagar. 

 Men i Abdera kan man noja sig med 

 #mindre. Vi aro tillfreds,, nar en the- 

 ^aterforfattare ror 'oss. Den mannen 

 ^som lagar, att vi fa skratta eller grata, 

 "ar i vara o'gon en gudoinlig man, han 

 ma da bara- sig at, hum han bchagar; 

 det angar honom ~och intet oss. Hy- 

 vperbohts behagar oss, ror oss roar oss; 

 '-cell posito, att han ibland kommer 

 oss att gaspa, sa iir han a'iida alltid 

 ^en stor theaterforfaftare ! behofva vi 

 val vidare, 



'"'De svarte vid guldkursten. v sva- 

 rade Jsemocrit* M dansa med fortjusning 

 efter bullret af on usel trunnna, och 

 nagra metallskifvor, dem de si a till- 

 samman. Gif dem pa kopet ett par 

 bjailror och en sackpipa, sa skola de 

 tro sig vara i Ely seen. Burn mycke 

 snille behofde viil Er amir.a, for att 

 rora Er genom sin a berattelser, da Ni 

 ann vore barn? Det duramasto afven- 

 tyr, som frarrrgnalldes i en klagande 

 ton, var dertill godt nog. Men foljer 

 deraf, att de svartas rnusik ar for- 

 trafflig, och att en barckammarsaga ar 



"Ni ar ganska hoflig, Democrit!" 



""Jag ber om forlatelse, att jag ar 

 sa ohDflig, att niimria hvarje sak med 

 sitt namn, och sa egensinnig, att jag 

 aldrig skall tillsta, dot allt hvad man 

 behagar kalla skont och fortriiffligt, ar 

 verkligen sa. v 



v Men ett helt folks kansla skall 

 "val giilla mer, an en enda persons 

 "sarskildta tycke !" 



"Sarskilta tycke! "infoll Democrit* 

 v det ar just detta, som jag vill bann- 

 lysa fran de vackra konsterna. Ibland. 

 alia de fordringar, fran hvilka Abderi- 

 terne sa adelmodigt frikalla sin gtmst- 

 ling Hyperbolus, ar ej en enda, som 

 icke grundas pa den striingaste billig- 

 het. Men ett helt folks kansla kan 

 och maste i orakneliga fall bedraga, 

 om den ej ar en upplyst kansla. 



"Hvad bodelnl'^ ropade en Abde- 

 rit, som var ganska viil belaten med 

 sin kansla; v Ni arnar val till slut di- 

 ' v sputera fran oss vara fern sinnen?' rj 



"Nej, bevars!' J svarade philoso- 

 phen. ^om Ni aren sa modesta, att ni 

 ej goreir ansjir'ak pa mer a.n Edra fern 

 sinnen, sa vore det hogst orattvist att 

 vilja stora Er i den roliga besittningen 

 af dem. Fern sinnn, i synn<. rhet om 

 man nyttjar dem alia pa en gang, iiro 

 fallgjltiga, doinare i alia do mal, da 

 man skall afgo'ia, hvad som ar hvitt 

 eller svart, glatt eller straft, surt eller 

 sott. Dn menniska, som alldrig gar 

 langre, an dit han ledes af sina fern 

 sinnen, gar alltid sciktrt; och verkligen, 

 om herr Hyperbolic kan stiilla sa till, 

 att i aila hans skadespel, hvarje sihne 

 njuter behagligt, och mtet.saras, sagar 

 jag i gorl for (let, att hans arbctea 

 skola lyckas, om de voro tio ganger 

 samre, an de aro." 



Hftdo Democritus ej betydt inora 

 i Abdera, an Diogenes i Corinth, ScV 

 kunde hans fritalighet adragit honom 

 en hel Tiop oUigenheter. Ty sa gcrua 

 Abderiterne skamtade 'ofver i-tgliga sa- . 

 leer, sa litet kunde de fordraga, att 

 man gjorde narr af deras leksaker. 

 Men DemocTitus var af den basta fa- 

 milj i Abdera, och hvad annu mer vill 

 saga, han var rik. Donne duM-'s w^ 



