202 . 



till half'fen sansl&s p& trdskeln till ett 

 bus. Allt mer och mergrydde dagen. 

 Det fb'rsfa jag sag vid den uppgaende 

 solens sken var en med fjadrar rikt 

 smyekad officers hatt och ater vaknade 

 hos mig i hela sin vidd minnet af Car- 

 dillacs blodiga gerning, begangen en- 

 daet nagra fa steg ifran det slalle der 

 jag salt. Forskrackt'rusade jag der- 

 ifran. 



Annu alldeles tillintetgjord af det 

 Bom jag den foregaende natteii skadat 

 hade jag den foljande morgonen annu 

 icke hunnit lemna rnitt lilla rum, da 

 plbtsligen do'rren oppnades och Rene 

 Cardillac intradde. For Jesu namn 

 skull hvad vill ni? utropade jag. Men 

 utan att bry sig om min forskrackelse 

 kom han fram till mig med ett lugn 

 och en Ijkgiltighet som annu mera oka-. 

 de min afsky. Han drog fram en liten 

 rankig stol och satte sig bred vid halm- 

 ba'dden, pa hvilken jag kastat mig och 

 fran hvilken fasan hiudrade mig att 

 siiga upp. 



Na Olivier, hur a'r det med dig 

 min stackars gosse? borjade han 

 Jag sager rent ut att jag forhastade 

 mig alldeles 'fordomt da jagsla'ppte dig 

 ifran mig, du fattas migslandigt! Just 

 nu hailer jag pa, med eft arbete, som 

 jag omojligt kan fa fardigt utau din 

 hjelp. Hvad menar du, skulle du vilja 

 komma tillbaka till migiP Du tiger! . . . 

 Ja, jag vet. jag har forolampat dig, oeh 

 jag var verkligen mycket ond pa dig 

 for din fordomda karlekshistoria med 

 Madelon. Men nu har jag allvarligare 

 ofverta'nkt saken och funnit att me^i 

 din skicklighet och flit, kan jag fan 1age 

 mig, icke fa rjagon battre mag an du! 

 ... Kom saledes med, sa fa vi val se 

 om vi anda ieke till slut go'ra dig oeh 

 Madelon till ett par! 



Cardillacs ord ekuro mig i hjertatj 

 jag bal'vade ofver hans djnpa dllighet 

 och kunde ej framstamma ett enda ord. 

 Du ryser sade han i det han 

 sparrade i mig sina ema flammande 

 egon du ryser! . . . Kansk e kan du 

 icke komma med mig, emedari du i dag 

 bar annat att goral . . . Kanske amnar 

 da dig till Desgrais eller til! Argenson 

 oh La Rejjnie? Akta dig, pojke attdu 



icke ejelf faller i d,en grop, Kom du vill 

 grafva at andra! 



Da fick min lange narda vrede andt- 

 ligen luft och haftigt utropade jag: Jag 

 har ingenting gjortl Gif Gud att alia 

 kunde saga detsarnma! Jag vill ingen- 

 ting ha med er att go'ra! 



Du glommer -- fortfor Cardillac 



att det ar en stor ara for dig att 

 arbeta hos mig, Frankrikes namnkun- 

 nigaste guldsmed och att jag ofverallt 

 ar sa hogt ansedd for min rattskaffen- 

 het och heder att hvarje elak ankla- 

 gelse som man kunde understa sig att 

 rikta mot mig, genast skulle aterfalla 

 pa belackarens hufvud!. .. Men for att 

 nu aterkomma till Madelon, skall jag 

 saga dig att du uteslutande har henne 

 att taeka for min eftergifvenhet. Hon 

 alskar dig m^d en haflighet som jag 

 alls icke tilltrott denna spada varelse 

 om.' Sa fort du var borta, foil hon 

 till mina fotter, omfattadc mina knan 

 och erkande under tusen tarar att hon 

 ej kunde lefva utan dig. Jag tankte 

 att det hela yar inbildning, ty sa pla- 

 gar dei vanligtvis vara med unga flic- 

 kers karlek, men min Madelon blef 

 sjuk och i feberyran ropade hon oupp- 

 horligt ditt namn. Hvad aterstod mig 

 da annat att gora, an att gifva efter. 

 I gar afton ^ade jag till henne att ni 

 skulle fa hvarandra> och att jag, som 

 i dag skulle g& efter dig. De orden 

 voro nog for att b'fver na( ten lata hen- 

 ne uppblomstra pa nytt; hon vantar 

 nu pa dig alldeles utom sig af gladje. 



"Ma himlen forlata mig, jag vet sjelf 

 icke hur det giek till, men en stund 

 derefter var, jag aler i Cardillacs bo- 

 ning! . . . Madelon kom stiirfande emot 

 mig hogt' ropande: "Min Olivier! . . . 

 Min Olivier." Och hardt tryckande 

 henne till mitt brost svor jag i pfver- 

 mattet af den hogsta fortjusning att 

 aldrig mera lemna henne! 



Uppskakad vid minnet af alia dessa 

 sa olika handelser maste Olivier gora 

 ett ogonblicks uppehall i sin berattelse 

 och uppfylld af fasa ofver en man som 

 hon alHid ansett for hedern sjelf utro- 

 pade fro'ken de Scuderi : 



- Det ar fOrfarligt! . . .Ren6Cardil- 

 lae horde saledes till det grSsliga 



